Nora Roberts

Karácsony Ardmore-ban

Az Ír trilógia utószava

Ardmore egy kis földnyelven feküdt Waterford megyében, közel a Kelta-tengerhez. A fölé magasodó dombokat és hegyeket még most, a tél derekán is zöld takaró borította. Azt beszélték, hogy az éjszaka csendjében, amikor a csillagok ékes gyémántként ragyognak az égen, az éles fülű ember csengettyűk és fuvolák vidám hangját hallhatja a Tündérdomb alól, melyen csinos házikó állt.

És akadtak olyanok is, akik tudták, hogy a zene nem pusztán a képzelet műve, és a szerelmeseknek szól.

Ezen a karácsony estén azonban a csend messzire futott, és a jeges éjszakát betöltő zene emberi kéz műve volt.

A Gallagher-kocsmában minden szék foglalt volt: a család, a barátok és az alkalmi vendégek teljesen megtöltötték a helyiséget. Ez volt az év egyetlen éjszakája, amikor az ivó korábban bezárt, és azok, akik Old Parrishben éltek, bezsúfolódtak a kocsmába, hogy sörrel és nótával ünnepeljék a karácsonyt.

A vadgesztenyefából készült bárpult mögött Aidan Gallagher töltögette a poharakat, miközben háromfelé is beszélgetett egyszerre. Tette mindezt nagy élvezettel és egy született fogadós ügyességével. A pult túlsó végén apja ugyanezt csinálta.

Jó érzés szüleit itthon tudni, hacsak kis időre is, gondolta Aidan. És milyen nagyszerű együtt dolgozni azzal az emberrel, aki átadta neki a kocsmát. Hallotta édesanyja hangját, amint unokájának énekel. Az ő Ailishát, a szeme fényét ugráltatta a térdén. S míg egyik kezébel Guinesst töltött egy pohárba, a másikkal pedig a visszajárót nyújtotta át a vendégnek, fél szemével feleségét, aki a rendeléseket vette fel az asztaloknál.

A tőzegből rakott tűz mellett üldögélt Jude nagymamája, és az öreg Mr. Riley-val és Darcy húgának rokonaival, a New York-i Mageekkel osztotta meg a legfrissebb pletykákat. A levegőben finom füst terjengett, egybevegyülve a sör kesernyés illatával, és amikor sógornője a konyha lengőajtaját kilökve a terembe lépett a karján a megrakott tálcával, öccse híres hamisgulyásának illata is bekúszott a kocsma levegőjébe.

– Már a hetedik hónapban jársz – szólt oda Brennának, aki ügyesen egyensúlyozott a tálcával a zsúfolt asztalok között. – Nem lenne szabad azt cipelned.

– Erős vagyok, mint a bivaly. – Az asszony hátrarázta vörös fürtjeit, szeme élénken csillogott. – Arról nem is beszélve, ha még öt percig együtt kell lennem Shawnnal a konyhában, kénytelen leszek az egyik serpenyőjével agyonverni. Folyton azért nyaggat, hogy polcoljam fel a lábam. Ha pihentetni akarnám, hát pihentetném, nem igaz?

Aidan elkapta felesége pillantását, Brenna felé intett a fejével, és az asszonyra hagyta, hogy megoldja a problémát. Jude utat tört Mollie O'Toole-hoz, és néhány szót váltott vele. A következő pillanatban a tálca már Mollie kezében volt, Brenna pedig egy széken pihent.

Így már minden rendben, gondolta Aidan. Vagy majdnem minden. Hiányzott valaki a tömegből. Valaki, aki csengő énekszóval hordja ki a poharakat és tányérokat. Húga nélkül nem volt igazi a karácsony. Hiányzott, amint perlekedik Shawnnal, kacérkodik a vendégekkel, vagy megáll a pultnál egy gyors pletykára.

Neki is megvan a saját élete, emlékeztette magát Aidan. Egy férj… karrier. A három hónap alatt, amióta férjhez ment, bejárta a világot, ahogy mindig is szerette volna. Előkelően. Aiden örült, hogy húga boldog és elégedett, és hogy olyan férfi a párja, akit tisztel és akit barátjának nevezhet.

De az ördögbe is, nagyon hiányzik neki!

Természetesen nem csupán utazgatással töltötte az idejét. Keményen dolgozott. Gyönyörű hangja volt – ahogy minden Gallaghernek –, ám lemezfelvételt készíteni egy olyan emberrel, mint Trevor Maggee-vel biztos nem sétagalopp, vélte Aidan.

– Három Harp, egy gyömbér és egy Guiness. – Jude megérintette a kezét, mielőtt a pohárért nyúlt volna. – Mitől szomorodtál el?

– Nem vagyok szomorú, inkább csak elgondolkodtam. Hiányzik Darcy.

– Holnapra itt lesz, vagy legkésőbb holnaputánra. – Jude elhallgatott egy pillanatra. – De az nem ugyanaz.

– Valóban nem. Nagyszerű, hogy itt lehetnek a szüleim, a nagymamád és Trevor szülei. Ez lesz Ailish első karácsonya. – Ismét lánya felé pillantott, aki egészen összegömbölyödött nagyanyja karjában, és szíve szinte repesett. – Ennyivel bárki elégedett lenne.

De te nem, gondolta Jude. Karácsonykor semmiképp. Semmiképp nem lehet elégedett egy olyan ember, aki ennyire mélyen szereti a családját, és ennyire fontosak számára a hagyományok. Jude ezért is szerette férjét. Aidan volt az, aki elcipelte az összes karácsonyi díszekkel teli dobozt az otthonukba és a kocsmába… a szívének két legkedvesebb helyre, mely szinte pezsgett az ünnep varázsától.

Az ereszről és a gerendákról karácsonyfaégők csüngtek alá. A sarokba beszorított kis fenyő valósággal roskadozott a díszektől. A pulton egy vigyorgó mikulás figura állt, amely jókora söröskorsót emelt magasba, az ablak fölött pedig három angyalka lógott. Az ajtón száncsengők csilingeltek, a tetőn rénszarvasok egyensúlyoztak.

Aidan éppen elfordult az ajtótól, amikor a száncsengők ismét megcsendültek, ezért nem látta, ki lép be, és felesége felragyogó mosolyát sem vette észre. De meghallotta a vidám hangot, amint a „Karacsonyra otthon vagyok” című dalt énekelte, amelyhez nyomban csatlakozott a kocsma vendégserege is. Arra fordult meg, hogy Darcy felveszi anyja öléből Ailisht, a csípőjére ülteti, és a pult felé indul. Aidan kicsusszant a pult mögül, és elé sietett. Félúton találkoztak… és a férfi felkapta húgát a földről, hogy magához ölelje.

– Hiányoztál.

– Ne ríkass meg – mormolta a fiatalasszony. – Egy örökkévalóságig dolgoztam az arcomon.

– Amely mindig is gyönyörű volt.

– Akárcsak a tiéd – húzódott el bátyjától mosolyogva Darcy. – Haza kellett jönnöm. – Szabad karjával átölelte Aidant, és arcához simította a sajátját. – Ardmore-ban kell ébrednem karácsony reggelén.

Szélesen elvigyorodott, amikor meglátta, hogy Shawn előjött a konyhából.

– Nos, már éppen ideje volt – szólalt meg a férfi. – Ezek a rendelések maguktól nem sétálnak oda az asztalokhoz.

– Ugye, megbocsátasz egy percre – adta át a babát Darcy Aidannak. – Addig nem érzem itthon magam, amíg hozzá nem vágtam valamit Shawnhoz.

De mivel semmi alkalmas tárgy nem akadt a keze ügyébe, hát maga repült oda bátyjához, amint az előjött a pult mögül. Pillanatokon belül már táncoltak.

– Köszönöm, hogy visszahoztad – mondta Aidan Trevornak.

– Ez az a hely, ahol lennie kell. – A férfi megcirógatta a kislány arcát, majd szülei felé pillantott, aztán szétnézett a kocsmában, az emberek között, akik a családot jelentették a számára. – Ez az a hely, ahol mindkettőnknek lennie kell.

Később, amikor a kocsma már bezárt, a Gallagher-házban csendült fel a zene és az ének. A karácsonyi puncs, melyet Jude Shawn receptje alapján készített, megtöltött egy hatalmas ezüsttálat. A csordultig teli poharak körbejárta, míg a Gallagherek – Gallagher-módi szerint – ünnepelték a karácsonyt zeneszóval – zongorával, hegedűvel, tangóharmonikával – kísérve saját éneküket.

Az ablaknál egy óriási fa szórta a fényt. Alatta fényes kupacban egy egész ajándékhegy tornyosult. A dalok között vidám anekdoták traktálták egymást, és nagyokat kacagtak.

De különös módon Aidan még mindig úgy érezte, hogy valami hiányzik.

Ő maga fektette le Ailisht, és miután a kicsi elaludt, még sokáig állt fölötte.

– Jövőre már te is jobban érted, hogy mi zajlik itt – suttogta fölé hajolva, hogy még egy utolsó csókot nyomjon a homlokára. – A karácsony nem csupán a zajt, az embereket és az ajándékokat jelenti. A családról és annak varázsáról szól. Ezen az egyetlen éjszakán mindenki megérzi és megérti, hogy a világban igenis jelen van a varázslat.

Amikor távozott, nem látta a tündér alakot, amely a bölcső fölött ragyogott és táncolt… sem lánya álmos mosolyát.

Már majdnem éjfélre járt, amikor Darcy félrevonta.

– Szólj Jude-nak, és gyertek ki, kérlek!

– Odakint hideg van, itt meg meleg.

Húga elvette tőle a puncsos poharat, mielőtt beleihatott volna.

– Gyertek ki! – erősködött. – A ház elé.

Mielőtt Aidan vitába szállhatott volna vele, Darcy a zongora felé indult, hogy Shawnt is kirángassa.

– Könnyű neked elviselned ezt a metsző szelet abban a csoda bundában – panaszkodott Brenna, amikor követte barátnőjét a hát elé. – Átkozottul hideg van idekint.

– Ne mondd – mosolyodott el Darcy, és elégedetten temette arcát a puha szőrmegallérba. – Nekem fel sem tűnt. Jaj, hagyjátok már abba a nyavalygást legalább egy percre! – vetette hátra a fejét. Az ég tiszta volt, és sötét bársonyán fényesen ragyogtak a csillagok.

Hallotta a tenger moraját – mint valami egyenletes szívdobogást –, és a gyerekkori otthonából kiszűrődő zeneszót is… egy újabb szív.

– Azt szerettem volna, ha csak mi hatan vagyunk – kezdte. – Valamennyien részei voltunk valami különlegesnek, amely magasan fölöttünk áll. Ők itt maradnak velünk, ahogy ez a hely és az emberek is, bárhová vessen is a sors, bármit tegyünk is. Itt van nekünk Ardmore, a kocsma, és hamarosan a színház is.

– Ha már valami ostoba beszédet akarsz tartani, nem tehetnéd ezt a jó meleg tűz mellett – kérdezte panaszos hangon Shawn.

– Hallgass már, te fafej! – fortyant fel Darcy sértődötten. – Szeretlek benneteket. Még ezt a faragatlan fickót is, itt. Ezért azt akartam, hogy itt legyetek, amikor átadom Trevornak az első karácsonyi ajándékát.

Darcy a férjéhez fordult.

– Idekint történt, a parton, amikor végre összeszedted azt a tengersok eszedet, és megkérted a kezemet. A szerelmünk egyszer s mindenkorra egybefonta az életünket, és megtört egy háromszáz éves átkot. De mivel gyanítom, hogy ez a népség nem hajlandó egészen a partig elmenni, ezért jöttünk ki a ház elé, ahol hallani lehet a tengert. Ne topogj már, Brenna. Eljött a nagy pillanat.

– Akkor ki vele, mert szétfagy a hátsóm.

Darcy elengedte a füle mellett a megjegyzést. Megfogta férje kezét.

– Odabent persze szép papírba csomagolt ajándékok várnak. Tetszeni fog mindegyik, mivel jól ismerlek, és tudom, mivel lehet neked örömet szerezni. És ajánlom, hogy rám is rengeteg doboz várjon, csinos és csillogó holmikkal a belsejükben.

– Arra mérget vehetsz – vigyorgott Trevor. – Mivel jól ismerlek, és tudom, mivel lehet neked örömet szerezni.

– Nekem azonban van egy olyan ajándékom, amely valamennyiünknek örömet fog szerezni. Az is jól be van csomagolva, és ha szabad ilyet mondanom, nagyon is csinos a csomagolása.

Tekintetét nem vette le férjéről, amint kezét a hasához húzta.

Hallotta, amint Jude halkan szipogni kezd mellette alig egy másodperccel előbb, mint ahogy Trevor szemében felvillant a felismerés fénye… és a következő pillanatban a férfi arca felragyogott. Aztán Trevor karjába vonta asszonyát, és boldogan nevetve magához ölelte, miközben szeméből potyogtak a könnyek.

– Azt hiszem, tetszik neki.

– Mikorra várod? – Alig tudta kiejteni a két szócskát, annyira elárasztották az érzelmek.

– A nyár végére. A nyár végére megszületik a gyermeked. Istenem, annyira boldog vagyok! Mindjárt bemegyünk és elmondjuk a többieknek is, csak előbb így akartam… csak hatunknak…

– Adsza csak ide! – követelte Shawn, és elhúzta húgát a férjétől, hogy ő maga szorongassa meg.

Könny és kacagás kísérte Darcyt, amint a többiek kézről kézre adták. Végül Aidan karolta át.

– Drága kishúgom! – mormolta. – Ó, ezek a könnyek… Adjon már valaki egy átkozott zsebkendőt!

– Nézzétek! – szólalt meg Jude csendesen, és az ég felé intett. A faluban felcsendült az éjféli harangszó. Az ég sötéten csillogó üvegén keresztül széles ezüstsáv húzódott. A szárnyas lovak, széles hátukon a férfival és a nővel szélsebesen repültek. A tenger lüktetésén túl fuvolák vidám hangja trillázott. Némán figyelték, amint a nő elfordítja a fejét, és a férfi odahajol hozzá. Amikor megcsókolták egymást, ékkövek sokasága – gyémántok, gyöngyök, zafírok – hullottak a sötét tengerbe, amely felragyogott fényüktől.

Amint a lovasok elrepültek a sziklák felett, nappali fényáradatba vonva az éjszakát, Aiden érezte, hogy az utolsó pici részlet is a helyére csusszan.

– Tessék, most már minden tökéletes, igaz? – Megfogta Jude kezét, és az ajkához emelte. – Boldog karácsonyt mindnyájunknak!

VÉGE