NORA ROBERTS

A BOLDOGSÁG VIRÁGAI

(Menyasszonyok 2.)

Emma Grant már kislányként is szerelemre és romantikára vágyott, ezért nem csoda, hogy a barátnőivel alapított esküvőszervezői cég virágkötőjeként találta meg a hivatását. Ennél szebb munkát nem is képzelhetett volna el magának. Emma szerelmi élete látszólag irigylésre méltó, mert a férfiak versengenek a kegyeiért, és elbűvölőnek tartják egzotikus szépségét. Mégsem találta még meg az igazit, és arra végképp nem számított, hogy a közvetlen környezetében fog rábukkanni. Jack Cooke szinte családtagnak számít, hiszen ő Parker bátyjának legjobb barátja. A jóképű építész egy idő után kénytelen beismerni, hogy nem csak baráti érzéseket táplál Emma iránt, és a dolgok még bonyolultabbá válnak, amikor kiderül, hogy Emma sem közömbös iránta. Jack nem az a férfi, aki hajlandó elkötelezni magát egy nő mellett, de Emma életre szóló szerelemről ábrándozik. Milyen jövő vár rájuk? Mi lesz a barátsággal és a szerelemmel? Ha meg akarják találni a közös hangot, akkor bízniuk kell egymásban, és a szívükben.

ELŐHANG

Emmaline meg volt győződve arról, hogy a szerelemnek csodatévő hatalma van: a nőket megszépíti, a férfiakból pedig herceget varázsol. Minden nő királynőnek érezheti magát, ha szerelem van az életében, mert igazi kincset hordoz a szívében.

Virágok, gyertyafény, séta a kertben egy holdvilágos estén... Emma ábrándos arccal felsóhajtott, ha erre gondolt. A legromantikusabb mégis az lenne, ha táncolhatna valakivel a holdfényben!

Elképzelte a nyári rózsák illatát, a bálterem nyitott ablakain át kiszűrődő zene hangjait, és a lágy fényeket. Álmodozás közben az izgalomtól felgyorsult a szívverése.

Emma leghőbb vágya volt, hogy egyszer a szerelmével táncolhasson egy kertben, az ezüstös holdfényben.

Tizenegy éves múlt ekkor.

Biztos volt abban, hogy az elképzelt jelenet egyszer megvalósul, ezért a legjobb barátnőinek is elmesélte.

Amikor egymásnál aludtak, órákig beszélgettek, zenét hallgattak és filmeket néztek. Senki nem szólt rájuk, hogy feküdjenek le, és akár egész éjjel fent maradhattak volna. Egy idő után mégis elnyomta őket az álom, és egyiküknek sem sikerült reggelig ébren maradnia. Egyelőre.

Ha Parkeréknél rendezték meg a pizsamapartit, és jó volt az idő, akkor éjfélig is elüldögélhettek a hálószoba teraszán.

Emma imádta a tavaszt, és olyankor sokáig állt a teraszon, belélegezve a Brown-birtok parkjának bódító illatát és a frissen vágott fű illatát.

Mrs. Grady, a házvezetőnő mindig hozott nekik tejet és süteményt. Néha tortát is sütött. Időnként Mrs. Brown is bejött, hogy megnézze, mit csinálnak.

De legtöbbször csak ők négyen voltak.

– Nekem nem lesz időm a szerelemre meg a romantikára, ha majd sikeres üzletasszony leszek, és New Yorkban élek. - Laurel szőke haját halványzöld csíkok díszítették, és most Mackensie lángvörös fürtjeit próbálta divatosabbra varázsolni a fodrászjáték hajszínezőjével.

– De neked is szükséged van a szerelemre! - erősködött Emma.

– Ez nem igaz. - Laurel az igyekezettől kidugta a nyelvét, és nekilátott, hogy befonja Mac haját. - Olyan leszek, mint Jennifer nagynéném, aki mindig azt mondogatja az anyukámnak, hogy nem ér rá férjhez menni, és egy nő férfi nélkül is teljesnek érezheti magát. Az Upper East Side-on lakik, Madonnával szokott bulizni, és az apám törtető szinglinek nevezi. Én is szingli leszek, és Madonnával fogok bulizni.

– Persze! - horkantott fel Mac megvető hangon, aztán felnevetett, mert a barátnője megrángatta a copfját. - A tánc jó dolog, és a szerelem sem rossz, ha nem leszel tőle buta - folytatta. - Az én anyámnak mindig csak a szerelmen jár az esze. Meg a pénzen. Szerintem mindkettő egyformán fontos neki, és azt szeretné, ha valakitől szerelmet meg sok pénzt is kapna.

– Az nem igazi szerelem - világosította fel Emma a barátnőjét, de közben vigasztalóan megveregette a combját. - Szerintem olyankor az ember minden érdek nélkül szereti a másikat. Bárcsak már elég idősek lennénk ahhoz, hogy szerelmesek legyünk! - sóhajtott fel Emma. - Nagyon jó érzés lehet. - tette hozzá sóvárogva.

– Meg kéne csókolnunk egy fiút, hogy megtudjuk, milyen.

Mindenki elhallgatott, és Parkerre nézett, aki az ágyán hasalva figyelte a barátnői fodrászkodását.

– Ki kéne választanunk egy fiút, akit rávennénk, hogy csókoljon meg minket. Már majdnem tizenkét évesek vagyunk! Ki kell próbálnunk, mert csak úgy állapíthatjuk meg, hogy jó-e.

Laurel összehúzta a szemöldökét.

– De kit csókoljunk meg? - tanakodott Emma.

– Készítünk egy listát! - Parker az éjjeliszekrényéhez gurult, és kezébe vette a legújabb jegyzetfüzetét, aminek egy rózsaszín tűsarkú cipő díszelgett a borítóján. - Leírjuk az összes ismerős fiút, aztán megjelöljük azokat, akiket hajlandóak lennénk megcsókolni. Azt is odaírjuk a nevük mellé, hogy miért, illetve miért nem.

– Ez nem túl romantikus - vélte Emma.

Parker Emmára mosolygott.

– Valahol el kell kezdenünk, és a listák mindig hasznosak. Nos, szerintem a rokonokat nem használhatjuk. Mármint Delt tette hozzá Parker, a bátyjára célozva. - És Emma testvéreit sem, akik ráadásul túl öregek.

A kislány egy új oldalra lapozott a noteszban.

– Tehát...

– Előfordul, hogy a nyelvüket a lányok szájába dugják - közölte Mac.

A lányok elszörnyedtek, majd kuncogni kezdtek. Parker lecsúszott az ágyról, és Emma mellé ült a padlóra.

– Rendben. Elkészítjük a listát, aztán kettéosztjuk a neveket, igenre és nemre. Az „igen” névsorból kiválasztjuk azt a fiút, aki meg fog csókolni minket. Utána elmeséljük egymásnak, hogy milyen volt. Azt is meg kell tudnunk, hogy milyen, amikor a nyelvét a szánkba dugja.

– És mi van, ha kiválasztunk valakit, és ő nem akar megcsókolni minket?

– Téged, Em? - Laurel végzett a fonással, és megcsóválta a fejét. - Téged biztosan meg akarnak majd csókolni a fiúk. Nagyon csinos vagy, és mindig úgy beszélsz velük, mintha normálisak lennének. Sok lány ostobán viselkedik a fiúk közelében, de te nem. Ráadásul már a melled is nő.

– A fiúk szeretik a melleket - bólogatott Mac. - Ha mégsem akar megcsókolni, akkor te csókolod meg őt. Egyébként szerintem ez az egész nem olyan nagy dolog.

Emma nem értett egyet Mackel, mert szerinte ez volt a legfontosabb dolog a világon.

Mégis nekiláttak a névsor összeállításának, és közben remekül szórakoztak. Laurel és Mac előadta, hogy a felsorolásban szereplő fiúk mit tennének a nagy pillanatban, és a lányok szinte gurultak a nevetéstől. Végül Mr. Fish, a macska nem bírta tovább a vidámságot, és kimenekült a hálószobából, hogy Parker szalonjában folytassa a szundikálást.

Amikor Mrs. Grady behozta a süteményt meg a tejet, Parker eltette a jegyzetfüzetet. Falatozás után új ötletük támadt. Női popzenekart akartak alakítani, és megrohamozták Parker szekrényeit, hogy megkeressék a fellépéshez szükséges ruhatár darabjait.

Az ágy mellett, a padlón nyomta el őket az álom. Emma még pirkadat előtt felébredt. A szobában sötét volt, csak Parker éjjeli lámpája derengett, és az ablakon beszűrődő holdfény világította meg a bútorok körvonalait.

Valaki egy könnyű plédet terített rá, és egy párnát tett a feje alá. Mindig ilyen gondoskodásban volt részük, amikor Parkernál aludtak.

A hold ezüstös fénye mágnesként vonzotta, ezért még félálomban odament a kétszárnyas franciaablakhoz, és kilépett a teraszra. Az arcát megcirógatta a rózsaillatú hűvös levegő.

Végignézett a kerten, amelyben a tavasz lágy színei és édes formái rejtőztek. Hallotta a zenét, és látta magát táncolni a rózsák meg az azáleák között. A bazsarózsák még nem nyíltak ki, de az illatuk már betöltötte az egész kertet.

Szinte látni vélte a férfit is, akivel táncol. Keringő, sóhajtott fel magában Emma. Igen! Keringőzni akar, mint a romantikus regényekben.

Ez az igazi szerelem, gondolta, és lehunyta a szemét, hogy mélyen belélegezze a balzsamos hajnali levegőt.

Egy nap úgyis meg fogja tudni, hogy milyen érzés.

1.

Emma az íróasztalhoz ült, és a reggeli kávét kortyolgatva kinyitotta a határidőnaplóját, hogy megnézze az időpontokat. Aznap több konzultáció várt rá, és ez a tudat még az erős kávénál is jobban felpezsdítette. Elégedetten hátradőlt a széken, és nekilátott, hogy elolvassa az ügyfelekről írt feljegyzéseit.

Tapasztalatai szerint mindig a pár - pontosabban a menyasszony - személyisége határozza meg a konzultáció hangulatát, és dönti el, hogy milyen megoldásokat fognak választani. Emma szerint az esküvő legfontosabb kellékei a virágok, mert azok teszik különlegessé és egyedivé a szertartást. Lehetnek elegánsak vagy könnyedek, bonyolultak vagy egyszerűek, de mindenképpen a virágcsokrok jelképezik a szerelmet és a romantikát.

Emma mindent elkövetett, hogy teljesítse az ügyfelek kívánságait, és megadja nekik mindazt, amire vágynak.

Felsóhajtott, nagyot nyújtózott, és elmosolyodott, amikor meglátta a rózsákat az íróasztalon álló vázában. A tavasz az év legjobb időszaka. Ilyenkor indul be az esküvői szezon - ami azt jelenti, hogy a napjai kemény munkával telnek, és még az estéket is tervezgetéssel meg alkotással tölti. Ráadásul az első tavaszi esküvő után őszig nincs megállás.

Emma még a munkájánál is jobban szerette a biztonságot, és a Kézfogó esküvőszervező vállalkozás pontosan ezt nyújtotta számára. Három legjobb barátnőjével együtt minden nap átélhette a folytonosság, az elégedettség és a kiteljesedés felemelő érzését. Közben virágokkal foglalkozhatott, és a szó szoros értelmében közöttük élhette az életét.

A nő szemügyre vette a kezét. Az apró szúrásokat és vágásokat harctéri sebesülésnek tartotta, és büszke volt rájuk. Ma reggel mégis bánta, hogy már régen nem járt a manikűrösnél.

Az órára nézett, és kiszámolta, hogy mennyi ideje van még. A rá váró feladatoktól fellelkesülve talpra ugrott, bement a hálószobába, és a pizsamája fölé felkapott egy melegebb, cipzáras felsőt. Mielőtt felveszi a konzultációkra szánt elegáns kosztümöt, még átmegy a főépületbe, ahol Mrs. Grady reggelivel várja őket. Milyen jó, hogy nem kell ezzel bajlódnia!

Leszaladt a nappaliba, és közben arra gondolt, hogy az élete tele van kellemes izgalmakkal.

Átment a nappalin, amelyet irodának és fogadószobának használt, és gyorsan körülnézett, mielőtt az ajtóhoz indult. Az első konzultáció előtt még felfrissíti a kiállított virágokat, de most nem tudta megállni, hogy néhány másodpercig ne gyönyörködjön a kinyílt liliomok látványában.

Kilépett az épületből, amely egykor a Brown-birtok vendégháza volt, de most az ő otthona, és a Kézfogó keretein belül működő Bokréta virágkötészet központja.

Nagyot szippantott a friss tavaszi levegőből, és csalódottan megborzongott.

Miért van ilyen hideg áprilisban? Hiszen nemsokára előbújnak a nárciszok, és a kertben vidáman mosolyognak a kiültetett árvácskák! Nem fogja hagyni, hogy a hűvös reggel - és a szitáló eső - elrontsa a hangulatát.

Egyik kezében a kávésbögrét tartotta, de a másikat gyorsan zsebre vágta, és fázósan behúzta a nyakát, majd sietős léptekkel elindult a főépület felé.

Hiába van hűvös, akkor is éledezik a természet, vigasztalta magát Ha közel hajol a fák ágaihoz, látja a pattanni készülő zöld rügyeket. Nemsokára virágzik a som és a cseresznye, a krókuszok pedig már kidugták a fejüket a föld alól. Lehet, hogy lesz még egy kis tavaszi hóesés, de a legrosszabb időszakon már túl vannak.

Nemsokára nekiláthat az ásásnak, hogy az üvegházban őrzött kincseit kiültesse a kertbe, és még több szépséggel árassza el a tájat. Mert hiába készít csokrokat, virágdíszeket, füzéreket és koszorúkat, az anyatermészetet semmi nem múlhatja felül. A virágba borult kert adja a legtökéletesebb hátteret egy esküvőhöz.

A Brown-birtoknak nincsen párja ezen a téren.

A park már most is nagyon szép volt, de nemsokára mindent eláraszt a színek és az illatok bódító kavalkádja, arra csábítva a látogatókat, hogy a kanyargó ösvényeken sétálgassanak, vagy egy padra leülve csodálják a természet tavaszi pompáját. Parker őt bízta meg a kert gondozásával, pedig a barátnőjére nem jellemző, hogy mást jelöl ki egy feladat egyedüli felelősévé. Így aztán Emma minden évben kedvére játszadozhatott a kertben, megvalósítva minden álmát és elképzelését, miközben szebbnél szebb növényeket ültetett, és irányította a kertépítők munkáját.

A teraszok és a zárt udvarok ideális helyszínt biztosítottak az esküvőkhöz és az egyéb rendezvényekhez. Az ifjú pár választhatott, hogy az úszómedencénél, a teraszon, a rózsalugasban vagy a pergola alatt mondja ki a boldogító igent. Esetleg a tó partján, az egyik hatalmas fűzfa alatt.

Itt minden megvan, amire szükségünk lehet, gondolta Emma elégedetten.

És ház? Nem is lehetne csodálatosabb hátteret elképzelni a méltóságteljes épületnél, amely világoskék falaival, sárga és krémszínű ablakkereteivel mesebeli hangulatot árasztott. Az ívelt ablakok, a csipkés erkélyek eleganciát és kecsességet sugároztak, a bejárat oszlopait pedig mintha arra teremtették volna, hogy örökzöldekkel vagy színpompás koszorúkkal díszítsék fel egy-egy esemény tiszteletére.

Gyermekkorában tündérországnak képzelte el ezt a helyet, amelyet egy igazi palota tett teljessé.

Most itt volt az otthona.

Emma a birtok hajdani fürdőháza felé vette az útját. Mac, a barátnője a felújított épületben lakott, és ott rendezte be a fényképész műtermét. A ház ajtaja most kinyílt, és Emma mosolyogva intett a magas, vékony férfinak, aki éppen távozni készült.

– Jó reggelt, Carter! - kiáltott oda a kissé kócos, gyapjúszövet öltönyt viselő ismerősnek.

– Szia, Emma.

Carter családja és Emma szülei időtlen idők óta jó barátiban voltak. Carter Maguire korábban a Yale Egyetemen dolgozott, de most a régi középiskolájukban tanított angol irodalmat, és jegyben járt Emma egyik legjobb barátnőjével.

Az élet valóban olyan, mint egy virágoskert, gondolta Emma.

Ettől a gondolattól felvidulva odalépett Carterhez, megragadta a kabátja gallérját és lehúzta magához az arcát, hogy egy hatalmas csókot cuppantson rá.

- Nahát - mondta a férfi, és egy kicsit elpirult.

- Hé! - Mackensie is felbukkant az ajtóban, és álmos szemmel nekitámaszkodott az ajtófélfának. Vörös haja szinte világított a reggeli félhomályban. - El akarod csavarni a vőlegényem fejét?

- Az lehetetlen, mert teljesen elvakítottad és megbabonáztad.

- Ez igaz.

- Nos... - Carter zavart mosollyal nézett a két nőre. - mai napom igazán jól kezdődik. A tantestületi értekezlet fele ennyire sem lesz élvezetes.

- Jelents beteget - duruzsolta Mac. - Majd gondoskodom arról, hogy élvezetes legyen a reggeled.

- Jó ötlet, de... Nos, mennem kell. Viszlát, hölgyek. Emma mosolyogva nézett a férfi után, aki sietős léptekkel ment a kocsija félé.

- Istenem, de édes!

- Valóban az.

- Te meg ragyogsz a boldogságtól.

- És már menyasszony vagyok! Meg akarod nézni a jegygyűrűmet?

- Hűha! - álmélkodott Emma engedelmesen, amikor Mac az orra alá tartotta a kezét. - Nahát! Reggelizni mész?

- Úgy terveztem.

- Várj. - Mac hátrányuk, lekapott egy kabátot a fogasról, majd becsukta maga mögött az ajtót. - Ma még csak egy kávét ittam, ezért... - Ahogy egymás mellett lépdeltek, Mac összeráncolta a szemöldökét, és szemrehányó pillantást vetett Emmára. - Ez az én bögrém - jelentette ki.

– Mindjárt visszaadom.

- Tudod, hogy miért vagyok ilyen jókedvű, és miért nem volt időm reggelizni? A játék neve „zuhanyozzunk együtt”.

- A menyasszony már megint dicsekszik.

- És büszke rá. De te miért vagy ilyen vidám? Titokban egy férfit rejtegetsz a lakásodban?

- Sajnos nem. De ma öt konzultációm lesz. Remekül kezdődik ez a hét, és a múlt hét is jól végződött. Ugye, milyen meghitt volt a tegnap délutáni esküvő?

- Igen. Nagyon meghatónak találtam, hogy egy hatvanas éveiben járó pár a gyerekei és az unokái társaságában fogad örök hűséget egymásnak. Ráadásul biztató volt, hogy az első házasságuk után képesek újra kezdeni, és készek ismét megosztani valakivel az életüket. Készítettem róluk néhány csodálatos felvételt, és úgy érzem, hogy boldogok lesznek.

- Erről jut eszembe, még nem beszéltük meg, milyen virágokat akarsz az esküvődre. Igaz, hogy messze van még a december, de te is tudod, milyen gyorsan repül az idő.

- Még az eljegyzési képeket sem terveztem meg. Nem nézegettem ruhákat, és azt sem döntöttem el, hogy milyen színűt szeretnék.

- Én szeretnék minél csillogóbb lenni a képeken - mondta Emma, és megrebegtette a szempilláit.

- Te még akkor is jól nézel ki, ha zsákvászonba csavarnak. Nem is tudom, melyikünk dicsekszik.

Mac kinyitotta a mosókonyha ajtaját, és alaposan letörölte a lábát, mert tudta, hogy Mrs. Grady már megjött a téli üdüléséből.

- Mihelyt kiválasztottam a ruhát, megbeszéljük a többit.

- Te leszel az első közülünk, akinek itt lesz az esküvője! - lelkendezett Emma.

- Igen. Nagy kihívás lesz egy olyan esküvőt szervezni, amelyben résztvevők is vagyunk.

- Tudod, hogy Parkerre mindig számíthatsz. Számára nem létezik lehetetlen feladat, és ezt is zavartalanul le fogja majd vezényelni.

Beléptek a konyhába, és egy nagy felfordulás kellős közepébe csöppentek. Maureen Grady rendíthetetlen nyugalommal és szelíd arccal tevékenykedett a tűzhelynél, de Parker és Laurel zihálva nézett farkasszemet egymással a konyha két sarkából.

- Meg kell csinálnunk! - erősködött Parker.

- Szó sem lehet róla. Még mit nem!

- Laurel, az üzlet arról szól, hogy kiszolgáljuk az ügyfeleket.

- Eláruljam, hogy mivel szeretném kiszolgálni ezt az ügyfelet?

- Hagyd abba, Laurel! - Parker lófarokba fogta sűrű barna haját, és már felvette az elegáns sötétkék kosztümjét. Hasonló színű szeme villámokat szórt a haragtól. - Már összeírtam mindent: a vendégek számát, a színeket, a kiválasztott virágokat. Nem is kell beszélned vele, majd én közvetítek.

- Mindjárt megmondom, hogy mit csinálj a listáddal.

- A menyasszony...

- A menyasszony egy ostoba liba. Egy elkényeztetett majom, aki egy éve világosan a tudomásomra hozta, hogy nem tart igényt a szolgálataimra. Felőlem fűrészport is ehet az esküvőjén, mert én nem készítek neki tortát. Kicsit későn jött rá, hogy milyen rosszul döntött.

Laurel haja kócos volt az alvástól, és még nem vette le a pamutpizsamáját. Durcásan ledobta magát a reggelizősarok egyik székére.

- Kérlek, nyugodj meg, Laurel! - Parker lehajolt, és felvett egy dossziét a padlóról. Valószínűleg Laurel dobta oda, gondolta Emma. - Ebben mindent megtalálsz, amire szükséged van. - Parker az asztalra tette a dossziét. - Már megnyugtattam a menyasszonyt, hogy teljesítjük a kívánságát, ezért...

- Akkor szombatig tervezz meg és készíts el egy négyszintes esküvői tortát, egy vőlegénytortát, meg többféle desszertet kétszáz ember számára. Mindezt előzetes felkészülés nélkül, miközben három másik rendezvény is vár rád a hétvégén egy pedig a hét közepén.

Laurel felvette a dossziét, és konok arccal visszaejtette a padlóra.

- Most úgy viselkedsz, mint egy gyerek.

- Rendben van. Akkor gyerek vagyok.

- Kislányok, megérkezett a két kis barátnőtök! - kiáltotta Mrs. Grady negédes hangon, és a szeme csupa vidámság volt.

- Úgy hallom, az anyám hív - motyogta Emma, és kiakart hátrálni a helyiségből.

- Ne menj el! - szólt rá Laurel, és felpattant a székről. A szombat esti Folk-Harrigan-esküvőről van szó - magyarázta felháborodottan. - Emlékszel a menyasszony viselkedésére az első közös konzultáción? Megvetően biggyesztette a száját, amikor szóba került, hogy a Marcipán Kézfogó készíti a tortát és a desszerteket. A javaslataimat lekicsinyelte, és kijelentette, hogy az esküvőjéhez minden édességet az unokatestvére fog szállítani, aki New Yorkban dolgozik cukrászként, és Párizsban tanulta a mesterségét. Fennhéjázó hangon hozzátette, hogy egy olyan szakembert akar rnegbízni, aki fontos eseményekhez készít desszerteket. Emlékszel, hogy mit mondott nekem?

- Nos... - Emma kényelmetlenül toporgott, mert Laurel egyenesen a szívére bökött a mutatóujjával. - Nem szóról szóra - nyögte ki végül.

- Én viszont minden egyes szavára emlékszem. Gúnyos arccal közölte, hogy valószínűleg képes vagyok bizonyos rendezvények ellátására, de ő a legjobbat akarja a saját esküvőjén. Micsoda szemtelenség!

- Valóban nagyon udvariatlan volt - ismerte el Parker engesztelő hangon.

- Még nem fejeztem be! - förmedt rá Laurel. - Most, az utolsó pillanatban a csodálatos unokatestvér hatalmas botrányba keveredett, és megszökött az egyik ügyfelével. Nem csoda, hogy kereket oldottak, mert akkor találkoztak egymással, amikor a férfi vőlegényként, a saját esküvői tortája ügyében kereste fel. A nő most azt várja tőlem, hogy ugorjak be a felszívódott New York-i csodacukrász helyett, és mentsem meg az esküvőjét

- Mi pedig pontosan ezt fogjuk tenni. Laurel... - kezdte Parker, de a barátnője belé fojtotta a szót.

- Nem téged kérdeztelek! - A nő Macre és Emmára bökött. - Az ő véleményüket akarom hallani.

- Micsoda? Mondtál valamit? - kérdezte Mac, és elmosolyodott. - Sajnálom, de zuhanyozás közben víz ment a fülembe, és nem hallok semmit.

- Gyáva! - biggyesztette le a száját Laurel, és Emmához fordult: - Te mit szólsz ehhez, Em?

- Nos...

- Reggeli! - kiáltotta Mrs. Grady, és felemelte a kezét. Mindenki az asztalhoz! Omlett és barna kenyérből készült pirítós. Üljetek le, és egyetek.

- Addig egy falatot sem eszem, amíg...

- Azért üljünk le. - Emma megpróbálta félbeszakítani Laurel panaszáradatát. - Hadd gondolkodjak egy kicsit. Üljünk le, és... Mrs. G, ez csodásán néz ki! - A nő megragadott két tányért, és pajzsként maga elé tartotta őket. - Ne feledjük, hogy egy csapat vagyunk - mondta, és az asztalhoz ült.

- Nem téged sértettek vérig, és nem te vagy tele munkával - méltatlankodott Laurel.

- De igen. Legalábbis eddig teljesen be vagyok táblázva, Whitney Folk nem egy menyasszony, hanem egy igazi szörnyeteg. Órákig tudnék beszélni arról, hogy milyen nehéz vele dolgozni, de majd máskor szórakoztatlak titeket.

- Nekem is vannak történeteim - jegyezte meg Mac.

- Nocsak! Rendbe jött a hallásod? - morogta Laurel.

- Az a nő valóban udvariatlan, követelőző, elkényeztetett, elviselhetetlen és kellemetlen - sorolta Emma. - Gyakran felmerülnek problémák az esküvő tervezése során, és előfordul, hogy némelyik pár furcsán viselkedik. Mégis mindig meg vagyok győződve arról, hogy a boldog házasságuk első és legemlékezetesebb napját szervezzük meg nekik. Ezzel a nővel kapcsolatban azonban erős fenntartásaim vannak. Meglepne, ha két évnél tovább kibírnák egymás mellett. Nagyon goromba volt veled, de szerintem nem gúnyolódott. Egyszerűen ilyen a stílusa. Nem sikerült belopnia magát a szívembe.

Laurelen látszott, hogy jólesik neki a támogatás, és most ő vetett gúnyos pillantást Parkerre, mielőtt nekilátott a reggelinek.

- De akkor is egy csapat vagyunk, és az a feladatunk, hogy a legundokabb ügyfelet is kiszolgáljuk. Ez elég indok arra, hogy most is ezt tegyük - folytatta Emma, nem törődve Laurel haragos pillantásával. - Ráadásul megmutathatod annak a beképzelt, csontos fenekű némbernek, hogy egy igazi cukrász még nehéz körülmények között is képes csodákat tenni.

- Ezzel már Parker is próbálkozott nálam - húzta el a száját Laurel.

- Igen? - Emma a villájára tűzött egy falat omlettet. - Nos, akkor igaza volt.

- Bármikor lepipálom azt a szemérmetlen, vőlegényrabló unokatestvért.

- Ez nem kérdés. Szerintem térden kéne csúsznia előtted.

- Szeretem, ha térden csúsznak előttem - gondolkodott el Laurel. - És könyörögnek.

- Lehet, hogy el tudom intézni - jelentette ki Parker, és felemelte a kávésbögréjét. - Azt is közöltem már vele, hogy a rövid határidő miatt felárat számítunk fel. Huszonöt százalékkal toldottam meg a számlát. Úgy kapott rajta, mint a fuldokló a mentőövbe, és szinte sírt a meghatottságtól.

Laurel kék szemében gonosz fény gyúlt. - Sírt?

Parker félrehajtotta a fejét, és felvonta a szemöldökét. - Tehát?

- A sírás meghatott. De be kell érnie azzal, amit kap, és egy szava sem lehet.

- Természetesen.

- Majd tudasd velem, hogy milyen lesz a torta - nézett Laurelre Emma. - Ahhoz igazítom a virágokat és az asztaldíszeket. Mikor hívott fel a kétségbeesett menyasszony? - kérdezte Parkertől együtt érző hangon.

- Hajnali fél négykor.

Laurel megsimogatta Parker kezét.

- Sajnálom.

- Ez a dolgom. Ne aggódj, megoldjuk, mint mindig.

Mint mindig, gondolta Emma, miközben a nappaliban lévő virágokat rendezgette. Biztos volt abban, hogy ez a jövőben is így lesz. A falon lógó, egyszerű fehér keretbe foglalt fényképre nézett, amelyen három kislány esküvőset játszik egy nyári kertben. Aznap ő volt a menyasszony, a kezében egy vadvirágokból kötött csokrot szorongatott, és csipkéből készült fátyol takarta el a haját. A képen a barátnőivel együtt elragadtatott arccal nézi, ahogy egy kék pillangó leszáll a csokorra, és megpihen az egyik sárga pitypangon.

Mac is velük volt aznap. Ő készítette a felvételt, és sikerült elkapnia a pillanatot. Emma még mindig csodának tartotta, hogy felnőtt korukra egy jól jövedelmező vállalkozás lett a kedvenc gyerekkori játékukból.

Ma már nem gyermekláncfűből készítik a csokrokat, gondolta, miközben megigazította a párnákat. De minden ifjú ara arcán most is ugyanaz az örömteli ragyogás jelenik meg, mikor átnyújtja az elkészült menyasszonyi csokrot. Azt a különleges bokrétát, amit csak neki szánt.

Remélhetőleg a mostani megbeszélés is úgy végződik, hogy aláírják a szerződést egy jövő tavaszi esküvőről, amikor a menyasszony örömmel veszi át a kész csokrot.

Elrendezte a dossziékat, az albumokat, a könyveket, aztán a tükörhöz lépett, hogy ellenőrizze a haját és a sminkjét.

Még egyszer megigazította magán a nadrágkosztümöt, majd elégedetten bólintott. A Kézfogóban mindig nagy hangsúlyt fektetünk a megjelenésre, gondolta.

Megszólalt a telefon, ezért abbahagyta a készülődést, és odalépett a készülékhez.

- Bokréta virágkötészet, Kézfogó ügynökség - szólt vidám hangon a kagylóba. - Szia, Roseanne. Persze, hogy emlékszem rád. Októberi esküvő. Nem, nincs még túl korán. - Beszéd közben Emma elővett egy jegyzetfüzetet az íróasztalfiókból. - Megbeszélhetünk egy konzultációt a jövő hétre, ha ráérsz. Hoznál egy fényképet a ruhádról? És tudod már, hogy a résztvevők milyen ruhában lesznek? Meg a színek... Igen. Segítek, ne félj. Megfelel jövő hétfőn, kettőkor?

A nő beírta a megbeszélés időpontját, aztán hátranézett a válla fölött, mert hallotta, hogy az épület előtt megáll egy autó. Az egyik ügyféltől még el sem köszönt a telefonban, és már érkezik a következő.

Ezért imádja a tavaszt!

Emma már az utolsó ügyfelével foglalkozott. A fiatal nőt a nappaliban berendezett kiállítási területhez vezette, hogy megmutassa neki a selyemvirág csokrokat, meg az asztalon és a polcokon sorakozó mintadarabokat.

Emma megállt az egyik polc előtt.

- Ezt készítettem neked, miután e-mailben elküldted a ruhád fényképét, és kiválasztottad a színeket meg a kedvenc virágaidat. Tudom, hogy egy hatalmas csokrot akartál, de...Emma levett egy gyöngyös szalaggal díszített, liliomból és rózsából kötött bokrétát. - Azért a végső döntés előtt vess erre egy pillantást.

- A kedvenc virágaim! - kiáltott fel a nő. - Valóban gyönyörű, de valahogy nem tűnik elég nagynak.

- A ruhád szabásához, a szoknya eséséhez, és a fűzőn lévő gyöngydíszítéshez jobban illik egy modern csokor. Pontosan azt szeretném adni neked, amit akarsz, Miranda. És szerintem ez a megoldás közelebb áll az elképzelésedhez.

Emma levett a polcról egy hatalmas csokrot.

- Ez úgy néz ki, mint egy virágoskert - ismerte be a nő.

- Igazad van. Hadd mutassak néhány fényképet. - Emma Kinyitotta a pulton heverő irattartót, és kivett belőle két képet.

- Az én ruhám! Ezzel a csokorral!

- A társam, Mac nagyon ügyesen bánik a számítógépes fényképszerkesztő alkalmazásokkal, és a két trükkfelvétel segítségével láthatod, hogy a ruhádhoz melyik, stílus áll jobban. Ne feledd, hogy nincs rossz döntés. Ez a te napod, és addig nem nyugszunk, amíg minden részlet olyan nem lesz, amilyennek megálmodtad.

- Azt hiszem, igazad van - állapította meg Miranda, miután szemügyre vette mindkét képet. - A nagy csokor elnyomja a ruhát, de azt a másikat mintha hozzá tervezték volna. Elegáns, mégis romantikus. Szerinted is romantikus?

– Igen. A halvány rózsaszín liliom, a fehér rózsa, a zöld díszítés, a fehér szalag és a sok csillogó gyöngy meseszerűvé teszi a megjelenésedet. Arra gondoltam, hogy ha ezt választod, akkor a szertartás résztvevői is liliomot fognak hordani, csak rózsaszín szalaggal.

- Szerintem... - Miranda a sarokban álló régimódi tükörhöz vitte a csokrot, és felragyogott az arca, amikor megpillantotta magát. - Úgy néz ki, mintha tündérek készítették volna. Nagyon tetszik!

Emma beírta a jegyzettömbjébe a menyasszony választását.

- Örülök neki. Majd még dolgozunk rajta, de ebből a csokorból indulunk ki. Az asztalon átlátszó üvegvázák lesznek, és a fogadás alatt abban fognak majd pompázni a virágok. Most pedig beszéljünk arról a csokorról, amit a szertartás végén feldobsz. Fehér rózsákból terveztem neked. - Emma leemelt egy újabb mintadarabot. - Rózsaszín és fehér szalagokkal.

- Tökéletes! Ez az egész sokkal könnyebb, mint gondoltam.

Emma elégedett mosollyal jegyzetelt.

- A virágok nagyon fontosak, de az a lényeg, hogy örömet szerezzenek neked. Ne feledd, hogy nem létezik rossz választás. Az elbeszélésed alapján az esküvődet egy modem romantikus történetnek képzelem el.

- Igen, én is pontosan erre gondoltam.

- Az unokahúgod lesz a virágos lány. Ha jól emlékszem, ötéves.

- Múlt hónapban töltötte be az ötödik évét, és már alig várja, hogy előttünk menjen a széksorok között, és szórja a rózsaszirmokat.

- Nem csoda. - Emma úgy vélte, hogy egy ötéves kislányt nagyon zavarna, ha virágból font gömbcsokrot kéne hordania a karján, ezért elvetette a gondolatot. - Ezt a fehér szaténnal bevont kosárkát fogjuk használni, amelyet apró rózsák, meg fehér és rózsaszín szalagok díszítenek. Rózsaszín és fehér rózsaszirmokkal töltjük meg. A kislány hajdísze ugyancsak rózsaszín és fehér rózsából készül. A ruhától függően lehet egyszerű fejpánt, vagy egy kis korona, hátul hosszú szalagokkal.

- Az unokahúgom nagyon szereti a díszeket meg a szalagokat. El lesz ragadtatva! - Miranda elvette Emmától a selyemvirágból készült mintának szánt fejdíszt. - Istenem, Emma! Ebben úgy fog kinézni, mint egy igazi hercegnő.

- Pontosan. - Amikor Miranda a fejére tette a hajpántot, Emma felnevetett. - Egy ötéves kislány a mennyországban érzi majd magát, és örökké te leszel a kedvenc nagynénje.

- Olyan édes lesz, már alig várom, hogy lássam. Igent mondok mindenre: a kosárra, a fejdíszre, a szalagokra és a rózsákra.

- Remek. Nagyon könnyű veled dolgozni. Most pedig beszéljünk az anyákról és a nagymamákról. Csuklóra erősített vagy ruhára tűzött csokrokat is választhatunk nekik, amelyeket rózsából vagy liliomból állítok össze. De...

Miranda mosolyogva letette a fejdíszt.

- Amikor azt mondod, hogy „de”, akkor mindig valami különlegeset javasolsz. Tehát?

- Arra gondoltam, hogy felhasználhatnánk a klasszikus minicsokrot.

- Még sosem hallottam róla.

- Ez egy apró csokor, amihez egy vízzel teli tartót rögzítünk, hogy a virágok frissek maradjanak. A virágok szára a tartóban van, és azt kell megfogni. Sokkal kényelmesebb, mint magát a csokrot szorongatni. Az asztalukra is teszünk majd vázákat, ahová betehetik a csokrokat, amikor helyet foglalnak. Így az ő asztaluk egy kicsit díszesebb lesz a többinél. Liliommal és rózsával dolgoznék, csak kisebb méretben, és fordított színekkel. Tehát a rózsák lennének rózsaszínűek, és a liliomok fehérek. Ha ez nem megy a ruhákhoz, akkor lehet az egész fehér. A csokor apró virágokból készülne, a tartó pedig ezüstből, ami egyszerű, ugyanakkor finom és elegáns. A tartóba belevéshetjük az esküvő dátumát, és neveket.

- Ez olyan, mintha az én csokrom miniatűr változatát kapnák. Istenem! Már előre látom, hogy az anyám...Miranda szeme könnybe lábadt. Emma odanyújtotta neki az asztalon álló papír zsebkendős dobozt, amit mindig kéznél tartott.

- Köszönöm. Az ezüsttartós minicsokrot szeretném. A gravírozáson még gondolkodnom kell, és szeretném Briannel is megbeszélni.

- Rengeteg időnk van.

- De akkor is ezt a megoldást akarom. Az én csokrom kicsinyített mását, ami mégsem ugyanaz, mert más színűek a virágok, és így jobban a sajátjukénak érezhetik. Azt hiszem, egy kicsit le kell ülnöm.

Emma a pihenősarokhoz vezette Mirandát, és a keze ügyébe helyezte a papír zsebkendős dobozt.

- Gyönyörű lesz - nyugtatta meg az elérzékenyült nőt.

- Tudom. Szinte látom magam előtt. Már most elképzelem, pedig még nem is beszéltünk a többi dekorációról, az asztali díszekről, meg a... El kell árulnom valamit.

- Igen?

- A húgom a koszorúslányom, és minden áron azt akarta, hogy a Felfootnál rendezzük meg az esküvőt. Őket tartják a legjobbnak Greenwichben, és tényleg gyönyörű a hely.

– Valóban csodálatos, és állítólag remekül dolgoznak.

- De Briannal beleszerettünk ebbe a házba. Nagyon tetszik hangulata, és az is, ahogy négyen együtt dolgoztok. Úgy gondoltuk, hogy számunkra ez lesz a tökéletes helyszín. Valahányszor idejövök konzultációra, érzem, hogy jól döntöttünk. Nagyszerű esküvőnk lesz. Elnézést - szipogta a nő, és megtörölte a szemét.

- Semmi baj. - Emma is vett magának egy zsebkendőt. - Nagyon hízelgő a véleményed, és hidd el, hogy akkor vagyunk a legboldogabbak, ha egy menyasszony örömkönnyeket hullat nálunk. Még meg kell beszélnünk, hogy a vőlegénynek milyen virág legyen a gomblyukában, de előtte igyunk meg egy pohár pezsgőt.

- Ezt komolyan mondod? Ha nem lennék fülig szerelmes Brianbe, akkor most téged kérnélek meg, hogy vegyél feleségül.

Emma nevetve felállt. – Mindjárt jövök.

Miután kikísérte az izgatott menyasszonyt, Emmát kellemes fáradság fogta el. Leült az irodájában, hogy megigyon egy csésze erős kávét. Mirandának igaza van, gondolta, miközben beírta a noteszába a részleteket. Valóban csodálatos esküvője lesz. Rengeteg virággal, modern stílusban, mégis egy kis romantikus felhanggal. Mindenütt gyertyák, szalagok ezüstös ragyogású füstfátyol. Sok rózsaszín és fehér, néhol merész kékkel vagy zölddel vegyítve, amely kiemeli a csokrok finom színét, és változatosabbá teszi a megjelenítést. Egyszerű, mégis sejtelmes vonalak, amelyet tündérország szeszélyes fényei ragyognak be.

Nekilátott a részletes szerződés elkészítésének, és közben gratulált magának az eredményes naphoz. A szerdai rendezvényig még sok munka várt rá, ezért úgy döntött, hogy aznap korán lefekszik.

Nem megy át a főépületbe, hogy megnézze, mit főzött Mrs. G vacsorára, inkább készít magának egy salátát, vagy valami könnyű tésztát. Aztán az ágyban fekve megnéz egy jó filmet, vagy a kedvenc folyóiratait olvasgatja, és közben felhívja az anyját. Egy ilyen pihentető este után tizenegykor már az igazak álmát aludhatja.

Éppen a szerződést nyomtatta, amikor a telefonja két rövid csengetéssel jelezte, hogy valaki a magánvonalán keresi. Emma a kijelzőre nézett, és elmosolyodott.

- Szia, Sam.

- Szia, szépségem. Mit csinálsz otthon, amikor velem kéne lenned?

- Dolgozom.

- Hat óra múlt. Hagyd abba a robotolást, drágám. Adam és Vicki partit rendez, de először elmehetnénk vacsorázni. Egy óra múlva érted megyek.

- Lassan a testtel, Sam. Már megmondtam Vickinek, hogy ma este nem érek rá. Egész nap konzultációim voltak, és még egy órába telik, mire...

- Enned akkor is kell, nem? Ha egész nap dolgoztál, akkor igazán megérdemelsz egy kis szórakozást. Szeretném, ha velem töltenéd az estét.

- Ez nagyon kedves, de...

– Ne kényszeríts arra, hogy egyedül menjek el a partira. Csak beugrunk, iszunk egyet, jókat nevetünk, és akkor megyünk el, amikor akarod. Ne törd össze a szívemet, Emma.

A nő nagyot sóhajtott, és látta, hogy a korai lefekvésről szőtt álmai szertefoszlanak.

- A vacsora nem fér bele az időmbe, de nyolc körül találkozhatunk Vickiéknél - adta be a derekát.

- Érted megyek nyolckor.

És amikor hazahozol, majd be akarsz jönni, gondolta Emma. Arról szó sem lehet.

- Inkább találkozzunk Vickiéknél. Legalább nyugodtan maradhatsz még, ha jól érzed magad, és nekem már mennem kell.

- Ha nem tudok többet kikönyörögni, akkor beérem ennyivel. Viszlát a partin!

2.

Emma azzal vigasztalta magát, hogy szereti a házi összejöveteleket, ahol mindig szívesen találkozik a barátaival és ismerkedik új emberekkel. Imádott öltözködni, a tükör előtt időzni, és a sminkjét meg a frizuráját igazgatni.

Nem csoda, hiszen igazi nő volt.

Adamet és Vickit is kedvelte, és négy éve ő mutatta be őket egymásnak, miután egyértelművé vált, hogy Adammel inkább barátok lesznek, és nem szeretők.

Később a Kézfogó szervezte az esküvőjüket.

Samet is kedveli, gondolta sóhajtva, amikor megállt az új kétszintes épület előtt, és lehajtotta a tükröt a kocsiban, hogy még egyszer ellenőrizze a sminkjét.

Szeretett Sammel étterembe, vendégségbe vagy koncertre menni. Csak az a bizonyos szikra hiányzik, állapította meg szomorúan. Amikor először találkoztak, tízből hét pontot adott neki, és remélte, hogy még fejlődni fog. Hiszen okosnak és humorosnak találta, értékelte választékos öltözködését, és vonzó külsejét. Ám az első csók után a férfi alig ért el két pontot a tízes skálán.

Nem az ő hibája, ismerte be Emma, miközben kiszállt a kocsiból. Egyszerűen nincs közöttük bizsergés. Pedig adott neki még néhány lehetőséget, mert a csókolózás a kedvenc időtöltései közé tartozott. De Sam teljesítménye soha nem emelkedett a kettes szint felé - és akkor még nagylelkű volt.

Nagyon kínos egy férfinak megmondani, hogy nem szándékozik lefeküdni vele, Emma mégis közölte ezt a tényt Sammel. Csak az a gond, hogy a férfi nem vette komolyan.

Talán talál valakit a partin, akit bemutathat neki.

Belépett a házba, és azonnal körülvette a zene, a fény meg a beszélgetés zaja. Érezte, hogy a vére pezsegni kezd. Igen nagyon szereti az összejöveteleket!

Gyorsan körülnézett, és legalább egy tucat ismerőst pillantott meg.

Üdvözölte, illetve megölelte őket, és közben a házigazdák keresésére indult. Észrevette az egyik távoli unokatestvérét, és intett neki, hogy nemsokára odamegy hozzá. Addison. A nő egyedülálló, szeret szórakozni, és rendkívül vonzó, Remekül összeillenek Sammel. Mindenképpen be fogja őket mutatni egymásnak.

Vickit a tágas nappali helyiség konyhájában találta. Éppen a barátaival beszélgetett, de arra készült, hogy körbevisz egy étellel megrakott tálcát.

- Emma! - kiáltott fel a háziasszony. - Nem gondoltam volna, hogy mégis el tudsz jönni.

- Tulajdonképpen csak beugrottam. Nagyszerűen nézel ki Vicki.

- Akárcsak te. Köszönöm - mosolyodott el a nő, és elvette a tulipáncsokrot Emmától. - Gyönyörűek ezek a virágok!

- Nagyon örülök a tavasznak, és a tulipánok jelzik, hogy vége a télnek. Segíthetek?

- Nem kell, boldogulok egyedül is. Tölthetek egy pohár bort?

- Csak egy fél pohárral. Kocsival vagyok, és tényleg nem maradhatok sokáig.

- Egy fél pohár cabernet. - Vicki a pultra tette a tulipánokat, hogy szabaddá tegye a kezét. - Egyedül jöttél?

- Tulajdonképpen Sammel találkozom.

- Értem. - Vicki jelentőségteljes pillantással nézett Emmára.

- Nem. Nem úgy.

- Értem.

- Majd én - ajánlkozott Emma, amikor Vicki elővett egy vázát a virágoknak. Megnyitotta a vízcsapot, és halkabb hangon folytatta a beszélgetést. - Mit gondolsz Addisonrol és Samről?

- Együtt vannak? Nem is tudtam, hogy...

- Nem arról van szó. Csak szerintem kedvelnék egymást

- Biztosan. Azt hiszem. De ti is olyan jól néztek ki egy más mellett Sammel.

Emma vállat vont, és nem kommentálta Vicki megállapítását.

- Hol van Adam? Még nem láttam ebben a nagy tömegben.

- Valószínűleg a teraszon sörözik Jackkel.

- Jack is itt van? - Emma a virágokkal foglalatoskodott és ügyelt arra, hogy a hanga közömbös maradjon. - Akkor őt is üdvözölnöm kell.

- Amikor utoljára arra jártam, éppen a baseballról beszélgettek. Tudod, milyenek.

Emma jól tudta. Jack Cooke-ot már több mint tíz éve is merte, mert a Yale-en szobatársa volt Delaney-nek, Parker bátyjának. A férfi sok időt töltött a Brown-birtokon, míg végül Greenwichbe költözött, és megalapította a saját építészet vállalkozását.

A támogatása nagyon sokat jelentett számukra, amikor Parker és Del szülei meghaltak egy repülőgép balesetben. Később segített átalakítani a régi vendégházat meg a fürdőházat, hogy megfeleljen az új cégük, a Kézfogó igényeinek.

Jack tulajdonképpen családtagnak számított.

Ezért a távozása előtt mindenképpen köszönnie kell neki.

Emma megfordult, és a borospohárral a kezében a terasz felé indult, de megpillantotta Samet, aki akkor lépett be a helyiségbe. Annyira jóképű, sóhajtott fel magában. Magas, jó felépítésű, és a szeme mindig vidáman csillog. Talán egy kicsit túlságosan tökéletes. A frizurája kifogástalan, az öltözete makulátlan, mégis...

- Hát itt vagy? Szia, Vic. - A férfi megpuszilta a háziasszonyt, és a kezébe nyomott egy díszdobozos cabernet-t, majd barátságos mosolyt villantott Emmára. - Éppen a keresésedre akartam indulni.

Megcsókolta Emmát, de az érintése alig érte el a kellemes szintet a képzeletbeli skálán.

A nő gyorsan hátralépett, és a szabad kezét a férfi mellkasára a szorította, nehogy ismét el kelljen viselnie csókját.

- Szia, Sam - üdvözölte barátságos nevetéssel.

Jack ekkor lépett be a helyiségbe. A bőrkabátját nem gombolta be, egy kopott farmer volt rajta, sötétszőke haját pedig felborzolta a szél. Amikor meglátta Emmát, felvonta a szemöldökét.

- Szia, Em - mondta, és elmosolyodott. - Nem akarok zavarni.

- Szia, Jack. - A nő még távolabb lökte magától Samet. - Ismered Samet, ugye?

- Igen. Hogy vagy? - nézett Jack a férfira.

- Remekül - felelte Sam, és átkarolta Emma vállát. - És te?

- Nem panaszkodhatok. - A férfi a pulthoz lépett, kivet a tálból egy burgonyaszirmot, és a szószba mártotta. - Mi helyzet a birtokon? - érdeklődött.

- Rengeteg munkánk van. A tavasz az esküvőkről szól

- Szerintem meg a baseballról. A minap láttam az anyádat, aki még most is a leggyönyörűbb nő a világon.

Emma arca ellágyult. - Ez igaz - bólintott mosolyogva.

- Még mindig nem hajlandó elhagyni az apádat a kedvemért, de azért reménykedem. Nos... majd még találkozunk. Viszlát, Sam.

Jack távozása után Sam Emma felé fordult, de a nő már ismerte ezt a trükköt, és gyorsan odébb lépett, mielőtt Sam a pulthoz szorítja.

- El is felejtettem, hogy Vickivel meg Adammel milyen sok közös barátunk van. Szinte mindenkit ismerek itt, és úgy illik, hogy üdvözöljem őket. Egyébként láttam valakit, akinek mindenképpen be szeretnélek mutatni. Találkoztál már az unokatestvéremmel, Addisonnal? - kérdezte Emma, és megragadta Sam karját.

- Nem hiszem.

- Én sem beszéltem vele már hónapok óta. Keressük meg, hogy megismerhessétek egymást.

Emma a társaság sűrűjébe vonszolta a férfit.

]ack a barátaival beszélgetett, mandulát rágcsált, és közben nézte, ahogy Emma átvezeti a tömegen az ifjú nagymenőt. Emmaline ma is ragyogóan néz ki, állapította meg.

Sötétkék szeme, telt ajka és göndör hajkoronája minden pillantást azonnal rabul ejtett. Formás teste és aranybarna bőrszíne még feltűnőbbé tette a megjelenését. Jacket azonban nemcsak a nő külseje érdekelte, hanem a személyiségéből áradó tüzet és ragyogást is mindig megcsodálta. Kívül-belül tökéletesnek találta Emmát.

Aki a legjobb barátja tiszteletbeli húga, emlékeztette azonnal magát.

Emmát ritkán látta egyedül, mert mindig a barátnői, a rokonai, vagy az ismerősei vették körül. Vagy egy férfi legyeskedett körülötte, mint például most is.

Ha egy nő úgy néz ki, mint Emmaline Grant, akkor mindig sürög-forog körülötte egy férfi.

Abban nincsen semmi kivetnivaló, ha nézem, gondolta Jack. Az épületekben és a női testben is nagyra értékelte a tökéletes vonalakat meg a vonzó idomokat. Emma felépítésében semmilyen hibát nem találhatott, ezért úgy tett, mintha a barátai beszélgetésére figyelne, de közben élvezettel figyelte a nőt, aki kecses mozdulatokkal vágta át magát a tömegben.

A viselkedése lazának és önfeledtnek tűnt. Időnként megállt, hogy üdvözöljön valakit, meghallgatta, amit mondtak neki, és vidáman nevetgélt vagy mosolygott. Ám Jack már sokat tanulmányozta az évek során, és tudta, hogy Emma nem véletlenül tör előre a zsúfolt helyiségben. Célirányosan halad valamerre, de vajon mire készül?

Jackben felébredt a kíváncsiság. Otthagyta a beszélgető társaságot, és egy másik csoporthoz csatlakozott, hogy jobban, szemmel tarthassa a nőt.

A férfi - Sam - többször megsimogatta a hátát, és átölelte a vállát. Emma mosolygott, és sűrű szempillái alól felnézett rá, de Jack jól ismerte testének minden rezdülését, és mozdulatai elárulták, hogy nem szívesen veszi társa közeledését.

Aztán hallotta, hogy Emma felkiált. - Addison!

Jack megborzongott, amikor meghallotta szexi nevetését Emma egy vonzó külsejű szőke nőhöz lépett, és barátságosan megölelte.

A nők csacsogtak, közben mosolyogva szemügyre vették egymást, és minden bizonnyal dicsérő megjegyzéseket tettek.

Csodálatosan nézel ki! Lefogytál? Nagyon tetszik a frizurád.

Jack már többször megfigyelte ezt a sajátos női szertartást, és tudta, hogy sokféle változata létezik, de a téma mindig ugyanaz marad.

Ekkor Emma egy ügyes mozdulattal szembe fordította a társaságában lévő fickót a szőke nővel.

Jack azonnal rájött, hogy miben sántikál, amikor hátrébb húzódott, majd búcsút intett nekik, és távozás közben biztatóan megveregette a férfi karját. Le akarja rázni a nagymenőt és abban reménykedik, hogy a szőke szépség elvonja a figyelmét

Amikor Emma eltűnt a konyha irányában, Jack elismerő mozdulattal megemelte a sörét.

Ügyes húzás, Emmaline, gondolta. Ügyes.

Jack korán távozott, mert reggel nyolckor egy fontos megbeszélés várt rá, és egész nap építkezési helyszíneket kellett látogatnia. Aztán le akart ülni a tervezőasztalhoz, hogy papírra vessen néhány ötletet a fényképész műterem bővítésével kapcsolatban. Mac bízta meg ezzel a munkával, miután Carterrel eljegyezték egymást, és most együtt laknak.

Fontosnak tartotta, hogy megőrizze a régi fürdőház eredeti szerkezetét, és magában már felvázolta az épület átalakítását, de szeretett volna még egy kicsit pepecselni a rajzolóasztal mellett, mielőtt megmutatja az elképzeléseit Macnek.

Még nem szokott hozzá a gondolathoz, hogy Macet eljegyezték - ráadásul éppen Carter. Szeretnem kell Cartert, gondolta Jack. Érdekes, hogy észre sem vette, amikor együtt jártak a Yale-re. De akkor is szeretnie kell.

Amióta Carter Maguire megjelent a színen, Mac szeme ragyog a boldogságtól. És ez sokat jelent.

Jack a legnagyobb hangerőre állította a rádiót az autóban, és vezetés közben azt tervezgette, hogy hol szorítson helyet Carter dolgozószobájának. A helyi magániskola irodalom-professzorának szüksége van egy zugra, ahol... nos, ahol olyasmivel foglalatoskodik, amit az irodalomtanárok szoktak tenni a szabad idejükben.

A napközben többször megeredő esőből estére hószállingózás lett. Igazi New England-i április, gondolta Jack, amikor a fényszórója megcsillant a hópelyheken.

A következő pillanatban észrevett egy autót az út szélén. A jármű motorháztetője nyitva volt, és egy nő állt mellette, csípőre tett kézzel. A férfi megállt, kiszállt a kocsiból, és Emmához lépett.

- Rég láttalak.

- A pokolba! Ez a tragacs egyszerűen fogta magát, és megállt. - Beszéd közben a nő dühösen hadonászott, és Jack gyorsan hátralépett, nehogy fejbe vágja a kezében tartott elemlámpával. - Ráadásul havazik. Látod ezt?

- Bizony. Megnézted az üzemanyagtartály kijelzőjét?

- Nem fogyott ki a benzin. Annyira nem vagyok ostoba! Talán az akkumulátor, vagy a karburátor. Vagy valami vezeték. Vagy egy ékszíj.

- Egyre közelebb kerülünk a hiba forrásához.

A nő dühösen fújt egyet. - A csudába, Jack! Virágkertész vagyok, nem autószerelő.

A férfi felnevetett.

- Ez jó. Hívtad már az autómentőket?

- Azt terveztem. De előbb be akartam nézni a motorházba, hátha én is meg tudom oldani a problémát. Miért nem gyártják az autókat úgy, hogy egy átlagember is megértse a működésüket?

- A virágoknak miért adnak furcsa latin nevet, amit senki sem tud kiejteni? Ezt meg én nem értem. Hadd nézzek én is körül odabent. - A férfi az elemlámpáért nyúlt. - Jézusom, Emma! Ennyire fázol?

- Valami melegebbet vettem volna fel, ha tudom, hogy egy hóviharban kell ácsorognom az út szélén.

- Ez csak egy kis hószállingózás - mondta a férfi, de azért levette a kabátját, és a nőre terítette.

- Köszönöm.

Emma belebújt a kabátba, Jack pedig a motor fölé hajolt.

- Mikor vitted utoljára szervizbe?

- Nem tudom. Nem emlékszem.

A férfi a válla felett hátranézett, és szemrehányó pillantást vetett Emmára. Szürke szeme feketének tűnt az esti sötétségben.

- Tehát még soha. Teljesen tönkrementek az akkumulátor vezetékei.

- Az mit jelent? - A nő közelebb lépett, és ő is a motor-háztető alá dugta a fejét. - Meg tudod javítani?

- Igen, ha...

A férfi a nő felé fordította a fejét, és találkozott a tekintetük. Jack csak a barna szempárt látta, és egy pillanatra elállt a szava.

- Ha? - kérdezte a nő, és Jack ajkát megcsapta a forró lehelete.

Mi ütött beléd, Jack? A férfi gyorsan hátrahajolt, és felegyenesedett, hogy minél előbb távozzon a veszélyzónából.

- Tehát, ha... még van benne élet, akkor a saját akkumulátorommal be tudom indítani, hogy elguruljon hazáig.

- Rendben. Az jó lenne.

- De aztán el kell vinned a szerelőhöz.

- Persze. Megígérem, hogy holnap reggel felhívom. A nő hangja megremegett, és Jacknek eszébe jutott, hogy valóban hideg van.

- Szállj be a kocsiba, én meg felrakom a kábeleket. Majd szólok, hogy mikor indítsd be a motort.

A férfi is visszaült a volán mögé, és megkerülte Emma autóját, hogy a két kocsi orral szemben álljon. Amikor elővette a kábeleket, Emma ismét kikászálódott az autóból.

- Látni akarom, hogy mit csinálsz - magyarázta. - Hátha egyszer nekem kell.

- Rendben. Tehát itt a kábel, és ott az akkumulátor. Ez a pozitív, ez pedig a negatív pólus. Nem szabad összekeverni, mert ha fordítva rakod rá a töltést, akkor...

Jack az akkumulátorra kapcsolta a kábel egyik végét, aztán fájdalmasan felkiáltott, és egész teste rángatózni kezdett. A nő nem ijedt meg, hanem jót nevetett, és tréfásan megveregette a karját.

– Ne idétlenkedj, Jack! Tudod, hogy fiútestvéreim vannak, és jól ismerem a kisded játékaitokat.

- Akkor arra is megtaníthattak volna, hogyan kell életet lehelni egy lemerült akkumulátorba.

- Azt hiszem, megpróbálták, de nem figyeltem rájuk. A csomagtartómban van egy kábelkészlet, meg néhány tartozék vészhelyzet esetére, de eddig még egyiket sem kellett használnom. A te motortered sokkal... világosabb az enyémnél! - kiáltott fel csodálkozva, amikor a férfi felemelte a kocsija fedelét.

- Szerintem a tiédnél még a pokol bugyrai is világosabbak.

A nő felsóhajtott.

- Nem tiltakozhatok, mert a saját szememmel láttam a különbséget.

- Szállj be, és indítsd el.

- Mit indítsak el? Jól van, csak vicceltem - tette hozza mosolyogva Emma.

- Haha. Ha beindult, ne állítsd le.

- Értem. - A kocsiban a nő felemelte a keresztbe tett ujját, majd elfordította a slusszkulcsot. Jack arca elkomorodott, amikor meghallotta a motor bágyadt köhécselését. Ám néhány másodperc múlva az autó megemberelte magát, és halk morgással életre kelt.

A nő kidugta a fejét az ablakon, és elmosolyodott. - Működik!

Ilyen ragyogó mosollyal egy tucat lemerült akkumulátort, is fel lehetne tölteni, gondolta a férfi.

- Akkor túráztasd még egy kicsit, aztán hazakísérlek.

- Nem kell. Az neked nagy kerülő lenne.

- Mögötted megyek, hátha útközben ismét lefullad a motor.

- Köszönöm, Jack. Isten tudja, meddig fagyoskodtam volna, ha nem jössz. Átkoztam magam, amiért eljöttem erre a partira. Pedig ma este filmet akartam nézni, és korán lefeküdni.

- Akkor miért nem maradtál otthon?

- Mert gyenge vagyok - vonta meg a vállát Emma. - Samnek nem volt kedve egyedül elmenni, én meg szeretem az összejöveteleket. Ezért végül belementem, hogy ott találkozzunk, és majd én korábban eljövök.

- Értem. A szőke nő megtetté a magáét?

- Tessék?

- Arra a hölgyre gondolok, akinek lepasszoltad Samet.

- Nem akartam lerázni - mentegetőzött Emma, és elfordította a fejét. Aztán kihúzta magát, és Jack szemébe nézett. - Rendben igazad van. De csak azért, mert úgy gondoltam, hogy kedvelni fogják egymást. És nem tévedtem. Ezért a jótettért érdemes volt ma este kimozdulni otthonról, de hazafelé menet mégis lerobbantam. Ez olyan igazságtalan! Olyan feltűnően csináltam, hogy még te is észrevetted?

– Engem teljesen lenyűgözött a jelenet. Az volt az est fénypontja! Még a burgonyasziromhoz tálalt szósznál is jobban élveztem. Megyek, leveszem a kábelt, mert kíváncsi vagyok, hogy az akkumulátor megtartja-e a feszültséget. Ha minden rendben van, várd meg, míg beszállok a kocsiba, és csak azután indulj el.

– Rendben. Az adósod vagyok, Jack.

- Ez igaz. - bólintott mosolyogva a férfi.

Amikor látta, hogy Emma kocsija továbbra is egyenletesen morog, Jack becsukta mindkét motorháztetőt. A kábelt visszadobta a csomagtartóba, beült a kormány mögé, és megvillantotta a fényszóróját, hogy jelezzen Emmának. A nő lassan elindult az úton.

Jack követte a lágy hóesésben, és megpróbált nem gondolni arra a pillanatra, amikor egyszerre hajoltak a motorház fölé, és az ajkát megcsapta a nő forró lehelete.

Nemsokára a Brown-birtokhoz értek, és Emma barátságosan dudált egyet, mielőtt bekanyarodott a bekötőútra. A férfi félreállt a kocsival, és nézte, ahogy a hátsó lámpák vörös fénye eltűnik a sötétben.

Aztán ült még egy kicsit magában, majd megfordult, és elindult hazafelé.

Emma a visszapillantó tükörben látta, hogy Jack megáll a bekötőút elején. Talán be kéne hívnia egy kávéra?

Illett volna felajánlani neki egy meleg italt, de már késő. Talán jobb is így.

Nem lett volna bölcs dolog késő este beengedni a lakásába egy jó barátot, akinek a közelében tízes fokozatú bizsergést érez. Ráadásul még mindig remeg a gyomra attól a forró pillanattól, amikor a motorháztető alatt majdnem rávetette magát Jackre.

Az soha nem történhet meg!

Bárcsak átmehetne valamelyik barátnőjéhez, hogy elpanaszolja, mennyire összezavarodott! Legjobb lenne, ha mindhárman ott lennének. Sajnos ezt sem teheti meg. Vannak olyan dolgok, amelyeket az ember még a legjobb barátnőivel sem oszthat meg. Ráadásul szinte biztos, hogy Jack és Mac valamikor régen... bizalmas viszonyba került egymással.

Nem hibáztatja ezért, gondolta, miközben leparkolta az autót a ház előtt. Ő is szereti a férfiak társaságát. Meg a szexet. És gyakran előfordul, hogy az egyik a másikhoz vezet.

Hogyan találja meg az élete szerelmét, ha nem keresi?

Emma leállította a kocsit, majd az ajkába harapott, és elfordította a kulcsot. A motor először barátságtalanul felmordult, mintha méltatlankodna, de végül beindult.

Ez jó jel, gondolta a nő, és ismét kikapcsolta a motort. Mihelyt ideje lesz rá, elviszi egy szerelőhöz. Majd megkéri Parkert, hogy ajánljon neki valakit, mert Parker mindent tud.

A házba érve a hűtőhöz lépett, kivett egy üveg vizet, és felvitte magával az emeletre. Hála Samnek és az ostoba akkumulátornak, meghiúsult a terve, hogy tizenegyig ágyba kerüljön, de talán éjfél előtt még le tud feküdni. Ez azt jelenti, hogy nem bújhat ki a reggeli torna alól.

Nem kereshet kifogásokat, figyelmeztette magát. Az ásványvizesüveget a fréziával teli váza mellé tette az éjjeliszekrényre, és nekilátott a vetkőzésnek. Ekkor vette észre, hogy még mindig Jack kabátja van rajta.

- A csudába - morogta bosszúsan.

Milyen jó illata van! A bőrkabát és Jack illata olyan bódító keveréket alkot, amitől biztosan nem lesznek békés álmai. Emma a szoba másik végébe vitte a kabátot, és egy fotel támlájára terítette. Majd vissza kell juttatnia Jackhez, de ezen még ráér törni a fejét.

Talán valamelyik barátnője bemegy a városba, és elviszi neki. Nem gyávaságból hagyja másra a feladatot, hanem hatékonyságból.

Szó sincs megfutamodásról, hiszen gyakran találkozik Jackkel. Állandóan összefutnak valahol. De miért tegyen meg egy felesleges utat, amikor más is el tudja intézni? A férfinak biztosan több dzsekije van, és kibírja néhány napig a bőrkabátja nélkül. Ha meg annyira fontos, akkor miért nem vette vissza?

Jack tehet mindenről!

Az előbb elhatározta, hogy nem aggodalmaskodik a kabát miatt, és most mégis ezen töpreng?

Emma felvette a hálóingét, és bement a fürdőszobába, hogy nekilásson a szokásos esti szertartásnak. Lemosta a sminket, megtisztította és bekrémezte az arcát, majd fogat mosott, és kibontotta a haját. A megszokott mozdulatok és a fürdőszoba barátságos légköre mindig megnyugtatta. Szerette a vidám színeket, a formás kádat, és a halványzöld tégelyekkel megrakott polcokat.

Az egyik polcon apró nárciszok mosolyogtak, és a tavaszt ünnepelték. Emmának most mégis úgy tűnt, hogy a vidám arcocskák gúnyosan néznek rá, ezért dühösen leoltotta a villanyt.

Levette az ágyról a díszpárnákat, félretette a hímzett ágytakarót, és megigazította az alvópárnát. Bebújt a paplan alá, és élvezettel kinyújtóztatta a tagjait. Milyen csodálatos az ágynemű selymes érintése, és a frézia meg a...

A pokolba! Még mindig érzi a kabát férfias illatát! Emma nagyot sóhajtott, és hanyatt dobta magát az ágyban.

Na és? Mi van akkor, ha érzéki gondolatai támadnak Parker bátyjának legjobb barátjával kapcsolatban? Nincsen abban semmi rossz. Az érzéki álmodozás teljesen normális és dolog. Igenis szereti az erotikus képzelődéseket!

Egy felnőtt nő miért ne ábrándozhatna egy szexi, jóképű férfiról, akinek csodálatos teste és ellenállhatatlan, sötétszürke szeme van?

Miért ne használja ki az alkalmat?

Ostobaság lenne tenni valamit, de joga van az ábrándozáshoz.

Vajon mit lépett volna Jack, ha még egy centiméterrel közelebb hajol az ajkához?

Mivel férfi, biztosan megragadja az alkalmat, és lecsap rá. akkor néhány izgalmas percet töltöttek volna el az út szélén, a hóesésben. A testük felhevül, a szívük egyre szaporábban ver, és hópelyhek lassan szállingóznak körülöttük. Aztán...

Nem és nem! Mindig az a vége, hogy nem elégszik meg az egészséges erotikával, hanem romantikus ábrándokat kezd szövögetni. Valószínűleg a szülei mesébe illő szerelmi története fertőzte meg, és érthető, hogy a szíve mélyén ő is erre vágyik.

Felejtsd el, förmedt magára.

3.

Emma rosszkedvűen mászott fel az edzőterem lépcsőjén, és mártírnak érezte magát, A főépületben lévő helyiség Parker hatékony stílusát és jó ízlését tükrözte, de Emma abban a pillanatban mindkettőt rendkívül ellenszenvesnek találta.

A falra függesztett lapos tévében a CNN monoton hírműsora szólt. Parker állhatatosan taposta az elliptikus trénert, de a fülében még most is ott lapult a mobiltelefon headsetje. Emma barátságtalan pillantást vetett a terem közepén terpeszkedő többfunkciós edző gépre, és lehámozta magáról a melegítő felsőt. Végül úgy döntött, hogy nem akar közelebbi kapcsolatba kerülni a félelmetes szerkezettel, és a mellette álló szobakerékpárnak is hátat fordított. Az egyik fal mentén súlyzóállványok sorakoztak, a polcon pedig rengeteg DVD kínálta magát. Emma nem volt kíváncsi a könyörtelen trénerekre, akik különféle gyakorlatokkal gyötrik az áldozataikat. Jóga, pilates, tajcsi... Emma megborzongott.

A padlóra terítette az egyik matracot, és leült, hogy bemelegítő nyújtásokkal kezdje az edzést . Am végül csak elnyúlt a földön, és bágyadtan nézte a mennyezetet.

- Jó reggelt - üdvözölte Parker, és folytatta a taposást. - Későn feküdtél le az éjjel?

- Mióta kínzód magad azon a gépen?

– Ide akarsz jönni? Nemsokára végzek, csak még levezetek egy kicsit.

- Gyűlölöm ezt a helyiséget! Hiába tiszta és szép, akkor is egy kínzókamra.

- Néhány kilométer után majd jobban érzed magad.

Miért? - Emma a feje fölé emelte a kezét, és dühösen kifakadt. - Ki mondta? Kinek az ötlete volt, hogy az embernek minden áldott nap több kilométert kell nyargalnia, és jót lesz neki, ha természetellenes pózokba kényszeríti magát? Szerintem ezt csak azok állítják, akik az ilyen szörnyű masinákat árusítják, meg a divatos fitneszruhákat tervezik, amilyet most te is hordasz.

Emma összehúzott szemmel végigmérte Parker kávészínű rövidnadrágját, és csinos pink-szürke felsőjét.

- Hány ilyen kis együttesed van?

Több ezer - hangzott Parker gúnyos válasza.

- Látod? Ha nem vettek volna rá, hogy mérföldeket fussál, fura pózokba tekerd magad, és közben még jól is nézzél ki, akkor nem költöttél volna egy kisebb vagyont ezekre a cuki ruhadarabokra. A pénzt magasztosabb célra is felhasználhattad volna.

- De ez a tornanadrág kihangsúlyozza a fenekemet, és nagyon jól áll.

- Ez igaz. Viszont rajtam kívül senki nem lát benne, tehát mi értelmé van az egésznek?

- Engem elégedetté tesz. - Parker lassított az iramon, majd megállt, és leugrott a gépről. Egy alkoholos törlőkendővel megtisztította a fogantyúkat. - Mi a baj, Em?

- Az előbb mondtam. Gyűlölöm ezt a helyiséget, és mindazt, amit képvisel.

- Ezt már hallottam. De jól ismerlek, és látom, hogy ingerült vagy, pedig ritkán szoktál kijönni a sodrodból.

- Néha én is lehetek morcos.

- Nem. - Parker felvett egy törölközőt, alaposan megtörölte az arcát, aztán meghúzta az ásványvizesüveget. - A hangulatod majdnem mindig derűs és békés. Még akkor is, ha haragszol.

- Valóban? Ez bosszantó lehet. Tehát elviselhetetlen vagyok.

- Nem igaz. - Parker az edzőgéphez lépett, és hátizom-gyakorlatokat kezdett végezni. Könnyed mozdulatai azt sugallták, mintha a művelet roppant egyszerű lenne, de Emma tapasztalatból tudta, hogy a látvány csalóka. Ettől ismét feltámadt benne a düh, és felült a matracon.

- Igenis ingerült vagyok, és úgy érzem, hogy fel tudnék robbanni. Ugyanis tegnap este...Emma elhallgatott, mert Laurel lépett be a helyiségbe. A haját felkötötte, és karcsú testén egy sportmelltartó meg egy színes biciklis nadrág feszült.

- Elzárom a híreket - jelentette be. - Nem érdekel a sok sületlenség. - A nő megragadta a távirányítót, és a következő pillanatban kemény, ritmusos rockzene hangjai töltötték be az edzőtermet.

- Legalább halkítsd le egy kicsit - szólt rá Parker. - Emma éppen most akarja elmesélni, hogy miért olyan ingerült ma reggel.

- Emma nem szokott ingerült lenni - közölte Laurel, és leterített egy matracot. - És ez rendkívül bosszantó.

- Hát ez szép! - Emma úgy döntött, hogy ha már a padlón fekszik, akkor nyújtózkodik egy kicsit. - A legjobb barátnőim vagytok, mégis hagytátok, hogy éveken át bosszantsam az embereket.

- Valószínűleg csak minket idegesít - nyugtatta meg Laurel, és nekilátott a hasizomgyakorlatoknak. - Mi töltjük a legtöbb időt veled.

- Ez igaz. Akkor viszont szívből sajnállak titeket. Te jó ég! - kiáltott fel Emma. - Ti tényleg minden reggel ezt csináljátok?

- Parker minden nap itt van, mert ő megszállott. Én csak hetente háromszor. Ha jó a kedvem, akkor négyszer. Most csak azért jöttem ide, mert sikerült egy remek tortát terveznem a síró menyasszonynak, és ez feldobott.

- Mikor fogod megmutatni a terveket? - érdeklődött Parker.

- Látod, hogy milyen megszállott? - Laurel felülésekkel folytatta a gyakorlatsort. - Majd később, Parker. Most szeretném hallani az ingerült barátnőnk beszámolóját.

Hogy csinálod ezt? - Emma most valóban ingerült volt, és komor pillantással bámulta Laurelt. - Mintha valaki egy láthatatlan zsinóron húzna.

- Az acélos hasizmok csodája, kedvesem.

- Gyűlöllek!

- Nem hibáztatlak. Biztosan egy férfi miatt vagy ilyen ingerlékeny - állapította meg Laurel. - Minden részletre kíváncsi vagyok.

- Tulajdonképpen...

- Nocsak, mi ez? Csajos reggel a Brown-edzőteremben? - Mac jelent meg az ajtóban, és lehámozta magáról a kapucnis felsőt.

- Szerintem inkább amatőrök találkozója - jegyezte meg Laurel. - Te mit keresel itt?

- Néha fel szoktam jönni.

- Persze. Megnézed a falakon lógó képeket, és azt nevezed edzésnek.

- Most új életet kezdtem, és megfogadtam, hogy egészségesen fogok élni.

- Hiszi a piszi - vigyorgott Laurel

- Rendben van, lehet, hogy ez valóban túlzás. De vállpánt nélküli menyasszonyi ruhát akarok, és szeretném, ha szép lenne a karom meg a vállam. - Mac tükör elé lépett, és megfeszítette a karizmait. - Most is jól nézek ki, de ez nem elég. - A nő nagyot sóhajtott, és kibújt a melegítőnadrágból.

- Egyre idegesebb, és elviselhetetlenebb menyasszony vagyok. Kezdem gyűlölni magam.

- Lehet, hogy idegesítő és elviselhetetlen menyasszony leszel, de akkor is remekül festesz majd a vállpánt nélküli ruhádban - nyugtatta meg Parker. - Gyere ide, és megmutatom, mit kell tenned. Mac közelebb lépett a géphez.

- Nézem, de nem hiszem, hogy tetszeni fog - vélte, és gyanakodva ráncolta a homlokát.

- Látod? Egyenletesen és lendületesen kell csinálni. Egy kicsit lejjebb veszem az ellenállást.

- Tehát szerinted gyenge vagyok?

- Nem akarom, hogy holnap nyögjél és panaszkodjál. Ne feledd, hogy én hetente háromszor edzek ezen a gépen.

- Jól is néz ki a felsőtested - állapította meg Mac.

- Ráadásul megbízható forrásból tudom, hogy ebben a nadrágban a fenekem is rendkívül formás. Akkor kezdheted. Egyenletesen, és folyamatosan. Tizenöt ismétlés, három sorozat. - Parker biztatóan megveregette Mac karját. - Most pedig remélem, hogy nem lesz több zavaró tényező. Emma, tiéd a pálya.

Emma teljesen padlón van - jegyezte meg Mac.

- Csitt! Emma ingerült ma reggel, mert...

- Tegnap este átmentem Adam és Vicki McMillanhez, pedig nem akartam kimozdulni itthonról, mert rengeteget dolgoztam, és ma is végig be vagyok táblázva. Remek napom volt, az utolsó konzultációt különösen élveztem. Megírtam a szerződéseket meg a jegyzeteimet, majd úgy döntöttem, hogy készítek egy könnyű vacsorát, és korán lefekszem.

- Ki hívott fel, és beszélt rá Vickiék bulijára? - kérdezte Mac, és közben szenvedő arccal végezte az első sorozat karizom-erősítő gyakorlatot.

- Sam.

- A szexi komputerzseni, aki olyan szemüveget hord, mint Buddy Holly? - kérdezte Laurel.

Emma megcsóválta a fejét.

- Ő Ben. Sam egy reklámügynökségnél dolgozik, és csodálatos mosolya van.

- Akiről azt mondtad, hogy többé nem randevúzol vele - jegyezte meg Parker.

- Igen, de ez nem volt igazi randevú. Nem mentem el vele vacsorázni, és nem engedtem, hogy értem jöjjön. De beismerem, hogy elcsábultam, és Vickiék partiján találkoztunk. Pedig két hete megmondtam neki, hogy soha nem fogok lefeküdni vele. Csak az a baj, hogy nem hiszi el. Viszont Vickiéknél találkoztam Addisonnal, egy távoli unokatestvéremmel. Nagyon csinos nő, pont Samhez való. Bemutattam őket egymásnak, és egészen jól sikerült az ismerkedés.

- Fel kéne vennünk a szolgáltatásaink közé a társkeresést is - javasolta Laurel, és lábemelésekkel folytatta az edzését. - Akkor is megdupláznánk a bevételünket, ha kezdetben csak Emma megunt randevúpartnereit ajánlanánk az érdeklődőknek.

- Ez olyan durva megfogalmazás! Én nem megunom, csak... átirányítom őket. Egyébként Jack is ott volt a partin.

- A mi Jackünk? - kapta fel a fejét Parker.

- Igen, hála istennek. Korán eljöttem, de félúton lerobbant a kocsim. Hiába próbáltam beindítani, csak hörgött néhányat, aztán végképp megadta magát. Havazott, sötét volt, és nagyon fáztam. Természetesen egyetlen autó sem járt arra.

Mivel a lábemelés nem tűnt olyan borzalmasnak, Emma elkezdte utánozni Laurel mozdulatait.

- Be kéne végre építened a kocsidba azt az automata nyomkövető rendszert - jegyezte meg Parker. - Majd odaadom a brosúrát.

- Te nem tartod hátborzongatónak? - kérdezte Mac, és egy kicsit zihált, mert már a harmadik sorozatot csinálta. - Nekem nem tetszik, hogy mindig pontosan tudják, merre jársz. És szerintem akkor is hallanak, ha nem nyomod meg a kommunikációs gombot. Biztosan hallgatóznak.

- Mert tetszik nekik, ahogy hamisan énekelsz?

- Lehet, hogy tényleg ez dobja fel a napjukat. Kit hívtál fel? - nézett Parker Emmára.

- Végül nem kellett senkit hívnom. Már éppen telefonálni akartam, amikor Jack megjelent. Bekukkantott a motorházba, megállapította, hogy az akkumulátorral van baj, és sikerült életet lehelnie bele. Kölcsönadta a kabátját, amit majd vissza kell juttatnom hozzá. Tehát egy nyugodt este helyett eleinte Sam tolakodását kellett kivédenem, majd megpróbáltam átirányítani az unokatestvéremhez, végül a hidegben álldogáltam az út szélén, pedig csak egy adag salátára, és egy romantikus regényre vágytam. Most vihetem a kocsit a szerelőhöz, és Jackhez is el kell zarándokolnom, hogy visszavigyem a kabátját. Ráadásul ma teljesen be vagyok havazva, és nem érek rá. Nem csoda, ha ingerült vagyok, mert...Emma kis habozás után a másik lábát kezdte emelgetni. - Nem aludtam jól, mert aggódtam a mai zsúfolt napom miatt, és dühös voltam, amiért hagytam rábeszélni magam az esti kiruccanásra.

- Mindenkit kikészít, ha elromlik a kocsija - vélte Laurel. Egy éjszakai lerobbanás pedig komoly lelki traumát okoz. Jogosan vagy ingerült.

- Jack szerint az egész az én hibám, és az a kínos, hogy igaza van, mert még soha nem nézettem át az autómat. Soha. Szörnyen bosszantott a saját ostobaságom. Ő viszont megmentett, és még a kabátját is odaadta. Ráadásul hazáig kísért, mert látni akarta, hogy épségben megérkezem. De most már túl vagyok rajta. Valakivel meg kell nézetnem a kocsit, hogy... megcsináltassam, amit kell. Vannak férfi rokonaim, akik tudnának segíteni, de nem akarom, hogy megint kioktassanak, és a szememre hányják, hogy mennyire elhanyagolom a kocsimat. Parker, szerinted kihez vigyem?

- Én tudom! - Mac nagyot fújt, és abbahagyta az önkínzást. - Vidd ahhoz a fickóhoz, akivel télen elvontattam az anyám autóját. Őt még Del is kedveli, és igazán nagyon rátermett lehet, ha Lindát le tudta szerelni.

- Egyetértek - bólintott Parker. - Sokat jelent, hogy Delaney Brown ajánlotta, mert Del akárkit nem enged az autói közelébe. Kavanaugh szerviz. Majd megadom a címét meg a telefonszámát.

- Malcolm Kavanaugh a tulajdonos. Nagyon szexi - tette hozzá Mac.

- Igazán? Akkor talán mégsem olyan rossz, hogy lerobbant az akkumulátorom. Majd megbeszélek vele egy időpontot a jövő héten. Addig bemegy valaki a városba, Jack irodája felé? Ma nem tudok kimozdulni itthonról.

- Add oda neki szombaton - javasolta Parker. - Az esti rendezvény vendégei között szerepel.

- Értem. Rendben. - Emma bizalmatlan pillantást vetett az elliptikus trénerre. - Ha már itt vagyok, talán meg kéne izzasztanom magam egy kicsit.

- És én hogy haladok? - kérdezte Mac. - Alakul már a karom?

- A javulás szemmel látható, de most következnek a bicepszgyakorlatok. - Parker a barátnőjéhez lépett. - Megmutatom, hogy kell.

Kilenckor Emma már lezuhanyozott, felöltözött, és javában dolgozott. Végre azt tehette, amit legjobban szeret a világon. Imádott a munkaasztalnál tevékenykedni, virágokkal körülvéve.

A szüleik ötvenedik házassági évfordulóját ünnepelő ügyfelek azzal bízták meg, hogy a hajdani esküvő minden részletét másolja le. Persze nem fognak megsértődni, ha a mostani szertartás felülmúlja a régit.

Az egyik falra szerelt táblára kitűzte az idős házaspár esküvői albumjáról készült felvételeket. A képek mellé írta az elképzeléseit, és lerajzolta a terveit. Még a felhasználni kívánt virágokat, edényeket és kiegészítőket is felsorolta. Egy másik táblán volt Laurel rajza az elegánsan egyszerű háromrétegű esküvői tortáról, amelyet élénksárga nárciszok és halvány rózsaszín tulipánok díszítettek. A torta csúcsdísze a hajdani ifjú párt formázta, és még a menyasszony ruháján lévő fodor is pontosan olyan volt, mint a régi esküvői fotón.

Ötven év együtt, sóhajtott fel Emma, miközben a fényképeket tanulmányozta. Az a rengeteg nappal és éjszaka, születésnap és karácsony. A születések, a halálok, a viták, a nevetés.

Emma számára ez a gondolat sokkal romantikusabb volt, mint egy vadvirágos rét vagy egy cifra tündérpalota.

A két idős ember megérdemli, hogy méltó körülmények között ünnepelje ezt a megható évfordulót. Egy csodálatos világot fog köréjük varázsolni!

A nárciszokkal kezdte, majd a tulipánokkal, a jácintokkal meg a liliomokkal folytatta a munkát. A virágokat mohabélésű dézsákba helyezte, és zöldet is adott hozzájuk. Legalább fél tucatszor fordult meg a hűtőkamra és a kert között a húzós kocsival.

A magas üveghengereket megtöltötte tápoldatos vízzel, a virágok szárát a vízcsap alá tartotta, és egyenként megnyeste őket. Aztán nekilátott a virágkompozíciók elkészítésének. Csillagfű, tátika, fátyolvirág, csipkés páfrány. Emma elmerült a munkában. Lágy és merész színeket is alkalmazott, a virágokat pedig többféle méretűre vágta, hogy egy tavaszi kert illúzióját keltse.

Az idő gyorsan haladt.

Egy idő után meg kellett állnia, hogy megmozgassa a karját, a nyakát, és megtornáztassa az ujjait.

Aztán lakkal befújt citromlevelekkel vonta be a beáztatott szivacs növénytartót, hogy egy szép, csillogó alapot kapjon.

Rózsákat gyűjtött a menyasszonyi csokorhoz, letépte a leveleket, és letördelte a szúrós tüskéket. Közben többször megszúrta magát, de nem törődött a fájdalommal. A szárakat méretre vágta, hogy elkészítse annak a csokornak a mását, amit a hajdani menyasszony fél évszázaddal korábban szorongatott a kezében. A megrendelés szerint ötven ilyen csokrot kell csinálnia.

Az alap közepétől kifelé haladva dolgozott, és minden egyes virágszárat ragasztóval rögzített. Folyamatosan tépdeste a leveleket, tördelte a tüskéket, vágta a szárakat, és közben elismeréssel adózott a menyasszony ízlésének, aki többféle színű rózsából készíttette el a csokrát.

Nagyon csinos és vidám, gondolta Emma. Elbűvölő, tette hozzá, amikor az elkészült művet a zömök üvegvázába állította, és hátralépett, hogy megcsodálja végeredményt.

Már csak negyvenkilenc van hátra.

Úgy döntött, hogy egy kis szünetet tart, mielőtt folytatja a munkát.

A virághulladékot a komposztálóhoz talicskázta, majd a vízcsap alatt sikálni kezdte a kezét meg a körmét.

A tisztálkodás után kiült a teraszra, és megjutalmazta magát egy diétás kólával meg egy tányér tésztasalátával. A természet még nem tudja felvenni a versenyt azzal a virágözönnel, amelyet ő fog alkotni. A boldog pár annak idején Dél-Virginiában mondta ki a boldogító igent, ezért egy búja tavaszi kertet kell létrehoznia az évforduló napjára. Emma körülnézett. Egy hét múlva már itt is minden zöldellni fog.

Az esti hóesés már csak egy rossz emlék maradt, hiszen az ég kéken ragyogott, és a hőmérséklet egész délelőtt kellemesen meleg volt.

Enma megpillantotta Parkert, aki egy csoport érdeklődőt vezetett a teraszon át a főépület felé. Nyílt nap volt a birtokon, és a leendő ügyfelek megtekinthették a helyszíneket. Parker a pergola és a rózsalugas felé intett. A látogatóknak egyelőre be kell érniük azzal, hogy elképzelik a sok fehér rózsát meg a japán lilaakác virágzuhatagát, de Emma tudta, hogy az árvácskával és színpompás meténggel teleültetett dézsák már most is nagyon jól mutatnak. A tó vizén lágyan ringatóztak a vízililiom levelei, és a fűzfák is zöldellni kezditek a parton.

Vajon a most érdeklődő menyasszonynak és vőlegénynek is készít majd valaki ötven csokrot a távoli jövőben? Lesznek gyerekeik, unokáik és dédunokáik, akik annyira szeretik őket, hogy együtt akarják megünnepelni velük az évfordulót?

Emmának minden izma sajgott a reggeli edzés és a szorgos munka miatt, ezért halkan felnyögött, amikor az előtte lévő székre tette a lábát. A nap felé fordította az arcát, és lehunyta a szemét.

Az orrát megcsapta a föld, meg a talajtakaróként szolgáló darált fakéreg illata. A kertben felhangzott egy madár önfeledt éneke.

- Nem lenne szabad ennyit dolgoznod.

A lány összerezzent - elaludt volna? Zavartan pislogott Jackre, és kábán nézte, ahogy a férfi elvesz a tányérjáról egy tésztadarabot, és a szájába dugja.

- Ez nagyon jó. Van még belőle?

- Tessék? Istenem! - Emma rémülten nézett az órájára, aztán megkönnyebbülten felsóhajtott.

- Valószínűleg elszundítottam, de csak néhány percre. Még negyvenkilenc esküvői csokrot kell elkészítenem.

A férfi összevonta a szemöldökét.

- Negyvenkilenc menyasszony lesz az esküvőn?

- Nem. - A nő megrázta a fejét, hogy magához térjen. Egy ötvenedik házassági évfordulót rendezünk, és ötven menyasszonyi csokrot rendeltek tőlem, hogy minden egyes esztendőről megemlékezzenek. Mit keresel itt?

- A kabátomért jöttem.

- Persze. Elnézést kérek, amiért tegnap este elfelejtettem odaadni.

- Semmi baj. Errefelé volt dolgom. - A férfi bekapott még egy tésztát. - Van még ebből? Nem volt időm ebédelni.

- Hogyne, hiszen tartozom neked. Most legalább meghálálhatom a segítségedet. Ülj le, és hozok egy tányérral.

- Elfogadom, és nem bánnám, ha egy kávét is kapnék. Nem baj, ha hideg.

- Rendben. - A nő a férfira nézett, és megigazította az egyik elszabadult tincsét. - Kicsit megviseltnek látszol.

- Pörgő s délelőttöm volt,, és háromnegyed óra múlva egy újabb helyszínen kell lennem. A birtok útba esett, ezért...

- Értem. Mindjárt jövök.

Jack leült egy székre, és kinyújtotta a lábát. Valóban kimerültnek érezte magát, de nem a sok munkába fáradt bele, és nem azért volt megviselt, mert az előző helyszínen egy akadékoskodó ellenőrrel kellett összecsapnia. Egyébként azt a helyzetet is sokkal jobban kezelte volna, ha nem lenne olyan kialvatlan és gyűrött. Egész éjjel hánykolódott, és megpróbálta elhessegetni magától az érzéki gondolatokat, amelyekben mindig ugyanaz a barna szemű nő szerepelt. Egy ilyen küzdelmes éjszaka mindenkit megviselne.

Az a kabát egyáltalán nem olyan fontos. Ostoba volt, hogy idejött, és tovább kínozza magát. Nem számított arra, hogy Emma ilyen szexi látványt nyújt, miközben békésen szunyókál a napsütésben.

Most már tudja, és ettől nem fog nyugodtabban aludni az éjjel.

Pedig túl kell tennie magát rajta. Randevúznia kéne egy szőke meg egy vörös nővel, hogy kiverje a fejéből Emmát. Addig fog találkozgatni szőke és vörös szépségekkel, amíg Ismét tudatosul benne, hogy ha Emmáról ábrándozik, birtokháborítást követ el.

Mert Emma nem szabad préda.

A nő megjelent az ajtóban. A kabátját a karjára vetette, és egy tálcát tartott a kezében.

Istenem, de gyönyörű! Ettől a szépségtől minden férfinak elállna a szava. A mosolya pedig - mert mosolyogva közeledett - valósággal letaglózta Jacket.

A férfi kétségbeesetten próbálta emlékeztetni magát, hogy Emma neve szerepel a képzeletbeli tiltólistán.

- Maradt még Terry nénikéin olívabogyós kenyeréből - jelentette be a nő. - Nagyon finom. És hideg kávét hoztam hozzá.

- Remek lesz. Köszönöm.

- Nagyon szívesen. Jó, hogy beszélgethetek valakivel, amíg szünetet tartok. - A nő visszaült a helyére. - Min dolgozol most? - nézett Jackre.

- Több munkám is van egyszerre. - A férfi a kenyérbe harapott. - Igazad van, ez tényleg fenséges.

- Terry néni titkos receptje. Azt mondtad, hogy a környéken is van egy megbízásod?

- Nem is egy. Ahová most megyek, az soha nem lesz kész. Az ügyfél két éve azzal kezdte, hogy át akarja alakítani a konyháját, majd a fürdőszoba teljes átépítésével folytatta, most pedig egy japán kádat, egy süllyesztett masszázsmedencét és egy hatszemélyes gőzkabint csináltat.

Emma tágra nyitotta elbűvölő szemét.

- Ez igen?

- Arra számítottam, hogy ezek után egy áramlásos fedett úszómedence következik, de a nő figyelme most a kertre terelődött. Egy nyári konyhát akar építeni az úszómedence mellé. Egy magazinban látta meg az ötletet, és úgy érzi, hogy nem élhet nélküle.

- Ez teljesen érthető.

A férfi elmosolyodott, és falatozni kezdett

- A nő huszonhat éves, a férje pedig ötvennyolc, és teli van pénzzel. Imádja kényeztetni a feleségét, akinek rengeteg kívánsága van.

- Biztosan szereti a nejét. Miért ne tegye boldoggá, ha megengedheti magának?

Jack vállat vont.

- Nekem mindegy. Az a lényeg, hogy így én is jól járok.

- Látom, megvan a véleményed róluk. - Emma szemrehányó pillantással a férfi felé bökött a villával, majd bekapott egy adag tésztát. - A nőt egy ostoba dísztárgynak, a férfit meg egy középkorú balfácánnak tartod.

- Szerintem ezt inkább a pasas első felesége állítja. Számomra ők csak ügyfelek.

- A szerelemben és a házasságban nem számít az életkor, csak a két ember, meg a kölcsönös vonzalom. Az új felesége mellett talán ismét fiatalnak és életerősnek érzi magát. Ha csak a szexről szólna a kapcsolatuk, akkor nem vette volna el.

- Egy olyan bombázó sok mindenre rá tud venni egy férfit.

- Lehet. De mi is gyakran szervezünk olyan esküvőt, ahol a menyasszony és a vőlegény között nagy a korkülönbség.

A férfi is meglengette a villáját, mielőtt a tésztába döfte, mintha a nő mozdulatait akarná utánozni.

- Egy esküvő még nem házasság - jelentette ki. A nő hátradőlt, és dobolni kezdett az ujjával.

- Igazad van. De az esküvő a házasság jelképes és ünnepélyes kezdete, ezért...

- Vegasban házasodtak össze.

A férfi folytatta az evést, és közömbös arccal nézte nő t, aki megpróbálta megőrizni a komolyságát.

- Sok ember köt házasságot Vegasban, de ettől még sok boldog évet tölthetnek el együtt.

- Egy transzvesztita Elvis-imitátor adta őket össze.

- Ezt csak kitaláltad! De az sem baj, ha igazad van. A választásuk humorérzéket és vidámságot tükröz, márpedig ez nagyon fontos a házasságban.

- Jó védőbeszéd - ismerte el a férfi. - És a tészta is nagyon finom - tette hozzá, és a főépület terasza felé intett, ahol Parker üldögélt az ügyfelekkel, - Úgy látom, pörög az üzlet.

- Ezen a héten öt rendezvényt tartunk itt, és egy menyasszonyi bemutatót egy másik helyszínen.

- A szombati eseményre én is hivatalos vagyok.

- A menyasszony vagy a vőlegény barátjaként?

- Természetesen a vőlegényé. A menyasszony egy igazi szörnyeteg.

- Ebben egyetértünk. - Emma hátradőlt, és jót nevetett - Megmutatta nekem a legjobb barátnője csokráról készült fényképet, de nem azért, mert ugyanolyat kér. Az övé egészen más stílusú. De megszámolta a rózsákat, és azt mondta, hogy legalább eggyel többet akar. És figyelmeztetett, hogy utána fog számolni.

- Abban biztos lehetsz. És arra is számíthatsz, hogy hibát fog találni a munkádban, akármilyen jól végzed a dolgodat

- Igen, már mi is észrevettük, hogy elviselhetetlen természete van. De ez is hozzátartozik a munkánkhoz. Találkozunk szörnyetegekkel, angyalokkal, és kedves emberekkel is. De most nem kell a házsártos menyasszonnyal törődnöm, mert sokkal kellemesebb feladatom van. A mai nap egy igazi ünnep.

Emmán látszott, hogy komolyan gondolja, amit mond. Vidám és kiegyensúlyozott volt, és Jacknek úgy tűnt mintha ragyogna az elégedettségtől. Ez nem újdonság, gondolta Jack. Emma mindig önfeledt nyugalmat áraszt magából.

- Azért vagy ilyen boldog, mert ötven csokrot kell elkészítened?

- Igen. És főleg azért, mert tudom, hogy az ötvenedik évfordulóját ünneplő párnak tetszeni fog a végeredmény. Ötven év! El tudod képzelni?

- Semmit nem tudok elképzelni, ami ötven évig tart.

- Tévedsz. Munka közben biztosan neked is megfordul a fejedben, hogy az épület legalább ötven évig áll majd. Sőt remélhetőleg még tovább.

- Igaz - bólintott a férfi. - De az egy épület.

- A házasság is olyan, mint egy életből készült épület Sok munkára, törődésre és gondos karbantartásra van szüksége. A mi évfordulós házaspárunk azt bizonyítja, hogy meg lehet valósítani. Most pedig vissza kell mennem dolgozni, mert lejárt az ebédidőm.

- Nekem is. Majd én elintézem az edényeket - ajánlkozott a férfi, és az üres tányérokat a tálcára pakolta. - Ma egyedül dolgozol? - nézett körül, miután felállt. - Hol vannak a szorgos manóid?

- Holnap jönnek, és nagy lesz a felfordulás, amikor elkezdjük a dekorálást a hétvégi rendezvényekre. Ma csak én vagyok itt, körülbelül háromezer szál rózsa társaságában, és minden csupa csend és nyugalom. - A nő kinyitotta a férfi előtt az ajtót.

- Háromezer? Ezt komolyan mondod? Az ujjaid le fognak esni a helyéről!

- Nagyon erős ujjaim vannak. Ha nem győzöm egyedül a munkát, az egyik barátnőm mindig át tud jönni néhány órára, hogy segítsen a rózsák lecsupaszításában.

A férfi a konyhapultra tette a tálcát, és beleszimatolt a levegőbe. Mintha egy illatos réten állna, gondolta.

- Sok sikert. És köszönöm az ebédet.

- Szívesen. - Emma az ajtóhoz kísérte Jacket, de a férfi megtorpant a kijáratnál.

- Mi van a kocsiddal?

- Parker megadta egy szerelő nevét. Kavanaugh-nak hívják, és nemsokára fel fogom hívni.

- Ő valóban nagyon ügyes, de ne halogasd a dolgot. Viszlát, szombaton.

A férfi elindult a kocsija felé, és elképzelte, hogy Emma visszatér a virágaihoz, és órákig munkálkodik az illatozó rózsák között. Tördeli a tüskéket és tépdesi a leveleket, hogy elkészítse azt a díszes holmit, amit a menyasszonyok szorongatnak a nagy esemény idején.

Ismét maga elé képzelte a pillanatot, amikor megpillantotta a verandán üldögélni a napfényben. Arcát a nap felé fordította, lehunyta a szemét, és telt ajkán elbűvölő mosoly játszott, mintha valami kellemeset álmodna. Sűrű haját feltűzte, és a fülében megcsillant egy ezüstfüggő. Egy pillanatra megfordult a fejében, hogy fölé hajol, és megcsókolja. Elviccelhette volna a dolgot, arra hivatkozva, hogy az alvó Csipkerózsikát akarta felébreszteni. Emmának jó a humora, és talán még nevetett is volna rajta.

De méregbe is tud gurulni, figyelmeztette magát Jack. Ritkán jön ki a béketűrésből, de azért képes rá.

Egyébként kár ezen töprengeni, mert már elszalasztotta a lehetőséget. Sokkal jobb ötletnek tűnik a szőke és vörös nők hadával elfojtani a bizsergést, ami Emma közelében fogja el.

A barátok maradjanak barátok, a szeretők pedig szeretők. Egy szeretőből még lehel barát, de nagyon ingoványos talajra téved, aki egy barátból akar szeretőt csinálni.

Jack már majdnem az építkezésnél járt, amikor rájött, hogy a kabátját a teraszon hagyta.

A pokolba!

Mintha egy olyan ostoba fajankó lenne, aki szándékosan ottfelejt valamit a nő lakásában, hogy később legyen miért beugrani hozzá. Pedig az ő esetében nem erről van szó.

Vagy mégis?

A pokolba! Talán mégis.

4.

Szombat délután negyed háromkor Emma felsorakoztatta a csapatát, hogy elkezdjék a nagy átalakítást. A délelőtti vidám karibi esküvő után most egy párizsi tavasz hangulatát kellett a régi udvarház helyiségeibe varázsolniuk.

- Az ifjú pár mindent el akar vinni - közölte a munkatársaival, és lábujjhegyre állt kényelmes edző cipőjében, hogy jobban hallják a hangját. - A menyasszony kéri az összes kosarat, vázát és asztali díszt. Amit még nem adtunk oda a vendégeknek, azt most felpakoljuk a járművekre. Beach és Tiffany! Vegyétek le a virágfüzéreket meg a drapériákat, kint és bent is. A főbejárat oszlopaival kezdjétek, és úgy haladjatok befelé. Tink, mi nekilátunk a nagyteremnek. Szóljatok, ha végeztetek a főbejárattal, és lehet azt is díszíteni. A menyasszony és a vőlegény lakosztályát már berendeztük. Az új menyasszony fél négykor érkezik. Először a fodrász és a kozmetikus veszi kezelésbe, majd Mac készít róla néhány beltéri felvételt. Három óra húszig végeznünk kell a bejárattal, az elő térrel és a lépcsővel, négyig pedig a nagyteremmel. Négy óra negyvenötre legyen kész a két terasz, a pergola és a belső kertek, majd a bálterem következik. Itt a határidő öt óra negyvenöt perc. Ha segítségre van szükségetek, szóljatok nekem vagy Parkernek. Lássunk munkához!

Emma elviharzott, Tinkkel a nyomában. Ha Tink éppen jó kedvében volt, nem akadt nála megbízhatóbb munkaerő. Szerencsére az esetek többségében lehetett rá számítani. Emma értékelte, hogy csak egyszer kellett megmutatnia vagy elmagyaráznia neki valamit, és máris önállóan végezte a dolgát. Rendkívül tehetséges virágkötő volt, ha nekidurálta magát. Ráadásul Emma nem győzte csodálni szinte természetfeletti erejét.

Tink apró, feszes testéből csak úgy áradt az energia, és kusza hajában rózsaszín csíkok virítottak. Emmával együtt nekiestek a kandallópárkány díszeinek.

Aztán az egész helyiséget lecsupaszították, mindent letéptek, leszedtek, és dobozokba rámoltak. Eltüntették a narancssárga és fehér gyertyákat a murvafürtből font virágfüzéreket, a dézsába ültetett páfrányokat és pálmákat.

Tink lufit fújt a rágógumijából, ami soha nem hiányzott a szájából, és megvetően összeráncolta apró ezüstkarikával díszített orrát.

- Nem értem, hogy ha valaki pálmafákat meg ilyen ostobaságokat akar, akkor miért nem megy a tengerpartra?

- De akkor nem kéne nekünk felidézni a tengerpart hangulatát, és nem kapnánk érte egy rakás pénzt.

- Ez igaz.

Amikor a többiek jeleztek, Emma otthagyta a nagytermet, és a főbejárathoz sietett. Több kilométer fehér tüllel és rengeteg fehér rózsával fedte be az oszlopokat, hogy fejedelmi hátteret alkosson a menyasszony és a vőlegény bevonulásához. A lépcsőket hibiszkusszal és orchideával beültetett színes cserepekkel szegélyezte, mögöttük pedig hatalmas fehér dézsákat helyezett el, amelyekben orgonák pompáztak.

- Az egyes számú menyasszony, a vőlegény és az összes vendég távozott - közölte Parker, amikor megállt bejáratnál. Egyszerű szürke kosztümöt viselt, a kezében tartotta elmaradhatatlan mobiltelefonját, a csipogója kikandikált a zsebéből, és a nyakában lógott a headset zsinórja.

- Emma, ez gyönyörű! - kiáltott fel elragadtatott arccal.

- Kezd alakulni. A szörnyeteg menyasszonyunk eleinte hallani sem akart az orgonáról, mert túl közönségesnek tartotta. De mutattam neki egy képet, ami meggyőzte. - A nő hátralépett, és bólintott. - Igen. Valóban szép.

- Húszkor érkezik.

- Kész leszünk.

Emma belépett a hallba, ahol Tínk és Tiffany a lépcsőkorlátot dekorálta fehér tüllel és rózsával. Színes égőkkel díszített hosszú rózsafüzéreket aggattak a korlátra, pontosan húsz centiméterenként lelógatva. Tökéletes.

- Rendben, Beach. Most jön az ajtó, meg az asztal, ahová az ajándékokat teszik. Közben elkezdhetjük behordani a nagyterembe az első asztaldíszeket

- Ideküldhetem Cartert - ajánlotta fel Parker, és megtapogatta a csipogóját. - A bálterembe küldtem, de úgy látom, itt nagyobb szükség van rá.

- Jó, hogy Mac egy ilyen erős és készséges férfival köti össze az életét Elfogadom a segítségét

A langaléta Carter és a tűzrőlpattant Beach társaságában Emma nekilátott a cipekedésnek. Egymás után vitték be a helyiségbe a cserepeket, a vázákat, a kosarakat, a zöld díszeket, a füzéreket és a gyertyákat.

- A menyasszony autója megállt a ház előtt - hangzott lel Parker figyelmeztetése Emma fülhallgatójában. A szörnyeteg megérkezett, gondolta Emma, és elhúzta a száját.

Gyorsan befejezte a kandallópárkányt. Zöld növényeket, fehér és ezüstszínű gyertyákat, fehér rózsákat és rengeteg lila lizikét helyezett el rajta, majd nekilátott a kert díszítésének. A szertartás helyszínére fehér dézsákban álló orgonabokrokat húzott, és eléjük helyezte az ezüstre festett kosarakat, amelyekbe hófehér liliomokat ültetett. A fehér vászonnal bevont székekre ezüstszalaggal díszített virággömböket akasztott. A nagy munkában kimelegedett, és gyakran meghúzta az ásványvizes palackot, amit mindig a keze ügyében tartott.

- Csak ennyi telik tőled? - szólalt meg mögötte egy férfihang.

Emma megdörzsölte sajgó nyakát, és Jackre nézett. A férfi zsebre tett kézzel álldogált a székek között. Elegáns szürke öltönyt viselt, és sötét szemüveggel védte magát az erő s napsütéstől.

- A menyasszony valami egyszerűt akart.

A férfi felnevetett, és megcsóválta a fejét.

- Teljesen le vagyok nyűgözve a látványtól. Ez az egész olyan... kifinomult francia hangulatot áraszt.

A nő a férfira bökött az ujjával.

- Pontosan ez volt a célom. Várj! - Emma szívét hirtelen összeszorította a félelem. - Mit keresel itt? Mennyi az idő? Ilyen késő van? Parker meg fog... - Emma az órájára nézett, és megkönnyebbülten felsóhajtott. - Hála istennek! Nagyon korán érkeztél, Jack.

- Igen. Parker említette Delnek, hogy jöhetnék egy kicsit korábban, és segíthetnék nektek. Ezért vagyok itt.

- Akkor gyere velem parancsolt rá Emma, és menet közben odaszólt Tinknek. - Most el kell mennem a csokrokért. Tíz perc múlva fejezzétek itt be a munkát, és álljatok neki a bálteremnek.

- Igenis.

- Segíthetsz cipekedni nézeti a férfira Emma. - Most megyek a csokrokért - közölte Parkerrel a headset segítségével, és futni kezdett. - Addig dobj egy Xanaxot a pezsgőjébe, mert ennél gyorsabban nem tudok mozogni. Tíz perc, és ott vagyok. Szól] Macnek, hogy egy kicsit húzza az időt a fényképezéssel.

Emma közben a szállításhoz használt furgonhoz ért, és beugrott a volán mögé.

- Ez gyakran előfordul? - érdeklődött Jack. – Hogy begyógyszerezitek a menyasszonyt?

- Soha nem teszünk ilyet, pedig néha nem ártana, mert mindenkinek szívességet tennénk vele. Ez a fúria már most akarja látni a csokrot, és ha nem tetszik neki, akkor elszabadul a pokol. Laurel nemrég erre járt, és elárulta, hogy a szörnyetegnek már sikerült megríkatnia a fodrászt, és összeveszett a koszorúslánnyal. Parker persze mindent elsimított.

- Szörnyeteg? Az meg ki?

- Gondolkodj - javasolta Emma, majd kiugrott a furgonból, és beviharzott a műhelyébe.

A férfi követte, és közben a fejét törte.

- A menyasszony! - bökte ki végül.

- Helyes. - A nő kinyitotta a hűtőkamra ajtaját. - Mindent vinnünk kell, ami a jobb oldalon van. Egy a menyasszonyé, tizenkettő pedig a résztvevőké. Számold meg pontosan. - A nő az egyik dobozra mutatott. - Tudod, hogy mi ez?

- Egy csokor. Valami lila holmi. Nagyon mutatós, de még soha nem láttam hozzá hasonlót.

- Káposztából készült.

- Most viccelsz?

- Egy különleges díszkáposztából, amit lila és zöld színben tenyésztettek ki. A menyasszony színei a lila meg az ezüst, ezért rengeteg ezüst kiegészítőt használtam, a halvány orchideától a padlizsánig. Persze sok fehéret és zöldet is tettem a dekorációkba.

- Akkor is aljasság egy káposztából készült csokrot nyomni a menyasszony kezébe! Biztosan nem árultad el neki, hogy mi az.

- Csak miután elkészítettem, és beleszeretett. Most pedig nagyon oda kell figyelnünk, hogy mit viszünk. Csokrok, virágok, két gömbcsokor, mert két virágoslány lesz. Két fejdísz fehér rózsából és levendulából, meg a csokortartó vázák. Többször is ellenőrizni szoktam a rakományt, mielőtt feltesszük a kocsira.

- Nem undorodsz néha a virágoktól? - kérdezte Jack, miközben a csokrokat cipelték.

- Nem, dehogy! Érzed annak a levendulának az illatát? És a rózsákat?

- Lehetetlenség nem érezni, hiszen az orrom előtt vannak. De tegyük fel, hogy egy férfi randevúra hív, és virágot hoz neked. Nem sóhajtasz fel magadban, hogy istenem, már megint virág?

- Inkább azt gondolnám, hogy nagyon kedves. Istenem, minden porcikám egy pohár borra meg egy forró fürdőre vágyik! - Emma nagyot nyújtózkodott, Jack pedig becsukta a furgon hátsó ajtaját. - Menjünk, és bűvöljük el a menyasszonyt - mondta Emma, majd Jackre nézett. - A kabátod bent maradt!

- Majd később visszajövök érte. A menyasszony tényleg eggyel több rózsát kapott a barátnőjénél?

Emma néhány pillanatig értetlenül nézett a férfira, aztán eszébe jutott, hogy mit mondott neki a csokrokról.

- Tízzel többet. Meg fogja csókolni a kezemet, ha meglátja. Igen, Parker, már úton vagyok - szólt a headsetbe. Még be sem fejezte a mondatot, amikor megszólalt a csipogója. - Most meg mit akarnak? El tudod olvasni? Vezetés közben nem tudom elővenni a készüléket. A szoknyám derekába van dugva, a blézer alatt.

A férfi felemelte a blézert, és az ujja megérintette Emma csupasz bőrét, miközben maga felé fordította a csipogót. Ajaj, gondolta a nő, és meredten nézte az utat maga előtt.

- Azt írja, hogy „H az SZ-re! Mac.”

- H az SZ-re? - Emma elgondolkodott, de nagyon zavarta, hogy a férfi keze még mindig a derekánál időzött. - Igen, ez azt jelenti, hogy... halál a szörnyetegre.

- Válaszoljak neki? Esetleg akarsz javasolni egy kivégzési módszert?

A nő elmosolyodott.

- Most nem. Köszönöm.

- Szép kabát - mondta Jack, és visszahajtotta a blézert.

Emma megállt az épület előtt.

- Ha segítesz becipelni a virágokat, akkor még az esküvő előtt beosonhatsz egy sörért a nagyterembe. Nem árulom el Parkemek.

- Megegyeztünk.

A férfi Emmával együtt bevitte a dobozokat az előcsarnokba. Jack egy pillanatra megállt, és körülnézett - Jó munkát végeztél. Ha a szörnyeteg menyasszony nem csókolja meg a kezedet, akkor ostobább, mint hittem.

- Pszt! - A nő elfojtott egy nevetést, és lopva körülnézett. - Ilyenkor már erre járhat egy közeli hozzátartozó vagy vendég.

- Tudja, hogy ki nem állhatom. Már többször közöltem vele

- Istenem, Jack! - Emma most már elnevette magát, és felsietett a lépcsőn. - Ne tegyél semmi olyat, amivel felidegesíted. Mielőtt kinyitod a szádat, gondolj Parker haragjára.

Emma a dobozokkal a kezében az ajtóhoz lépett, és benyitott a menyasszony lakosztályába.

- Na, végre, Emmaline! A csokrom nélkül nem tudok a fényképezőgép elé állni! Már azt hittem, hogy szétrobbanok az idegességtől. Tudod, hogy minél előbb látni szerettem volna, hogy legyen idő változtatni rajta, ha nem tetszik. Van fogalmad róla, hogy mennyi az idő? Nézz az órára!

- Elnézést, de most nem tudok arra figyelni, amit mondasz. Szinte káprázik a szemem, ha rád nézek. Csodálatos vagy, Whitney!

Emma ezt őszintén mondta. A ruhát több méter uszály és rengeteg gyöngy díszítette. A nő haja fel volt tornyozva, és egy fejedelmi tiara ragyogott a fején. A szörnyeteg menyasszony valóban káprázatos volt.

- Köszönöm, de már halálra idegesítettem magam a csokor miatt. Ha nem tökéletes, akkor...

- Azt hiszem, pontosan olyan, mint amilyet szerettél volna. - Emma óvatosan kiemelte a fehér rózsákból készült hatalmas csokrot a dobozából. Magában ujjongott, amikor látta, hogy a menyasszony szeme tágra nyílik a gyönyörűségtől, de a hanga nem árulta el az örömét. - Hidegen tartottam, hogy a rózsák még ne nyíljanak ki. Csak egy kevés zöldet, és néhány ezüstgyöngyöt tettem hozzá, hogy kihangsúlyozzam a világok szépségét. Tudom, hogy hosszú ezüstszínű szalagokról is szó volt, de úgy gondoltam, hogy azzal elvonnám a figyelmet a virágokról meg a csokor formájáról. Ha mégis ragaszkodsz a szalagokhoz, pillanatok alatt rátehetem.

- Az ezüsttől valóban jobban ragyogna, de... Talán igazad van. - Whitney a csokorért nyúlt

A közelben a menyasszony édesanyja összetette és az ajkához emelte a kezét, mintha imádkozna.

Ez mindig jó jel, gondolta Emma elégedetten. Whitney megfordult, és szemügyre vette magát a hatalmas tükörben. És elmosolyodott. Emma odalépett hozzá, és a fülébe súgott valamit, amitől a nő mosolya még ragyogóbb lett.

- Majd később megszámolhatod a virágokat - javasolta Emma. - Most átadlak Macnek.

- Próbáljuk meg először itt, a két ablak között, Whitney. A fény pont megfelelő. - Mac a menyasszony háta mögött felemelte a hüvelykujját Emma felé.

- Nos, hölgyeim - jelentette be Emma, a szertartás többi résztvevője felé fordulva most magukon a sor.

Szétosztotta a csokrokat meg a virágtartókat, és az örömanyára bízta a virágoslányok kis gömbcsokrait is.

A dolga végeztével kilépett a helyiségből, és Jackre pillantott.

- Ez is megvolt - sóhajtotta.

- Ha jól hallottam, azt mondta, hogy igazad van. Szerintem ennél a nőnél ez felér egy kézcsókkal.

- Szerintem is - bólintott Emma. - Most már egyedül is megbirkózom a munkával. Menj, és próbáld meg rábeszélni Cartert, hogy még a fogadás előtt igyatok meg egy sört. Itt van valahol a közelben.

- Igyekszem, de Carter nagyon erényes. Nehéz lesz rávennem egy ilyen törvénytelen tettre.

- Most beviszem a vőlegény virágait, aztán ellenőrzőm a báltermet. - Emma az órájára nézett, és indulni készült.

- Hála istennek, időben vagyunk. Hálával tartozom neked, mert le lennék maradva, ha nem segítesz a szállításban.

- Majd én felviszem a vőlegény csokrát. Legalább elsüthetek néhány poént Justin előtt a láncról meg a béklyóról.

- Jó ötlet. Tessék, itt vannak a virágok. –

Mivel így maradt még néhány szabad perce, Emma végigszaladt nagytermen, és kilépett a teraszra, hogy ott is körülnézzen.

Megigazított néhány díszt, majd felsietett a bálterembe, ahol a csapat le volt maradva a munkával. Emma csatlakozott hozzájuk, hogy időben végezzenek.

Miközben dolgozott, Parker hangját hallgatta a headsetben, aki tájékoztatta őket az eseményekről, és elkezdte a visszaszámlálást.

- Még szállingóznak a vendégek, de a legtöbb már a helyén ül, vagy a teraszon álldogál.

- Elkészültek az esküvő előtti beállított/elvételek. Mac már elindult a szertartás helyszínére.

- Két perc múlva bevezetik a nagyszülőket. Én is lemegyek ajtókkal. Laurel, lassan el kell tűnnöd - Vettem - válaszolta Laurel. - Em, a tortát összeállítottam, és készen áll a díszítésre.

- A fiúk és Laurel eltűntek, jelentette be Parker, miközben Emma az utolsó simításokat végezte a hortenziákon. A vőlegény bátyja bevezeti a vőlegény édesanyját. A menyasszony anyja már a helyszínen van, a menyasszony bátyja kíséretében. Felsorakoztak a szertartás résztvevői. A jelzésre indítom a zenét.

Emma visszament a bejárati ajtóhoz. és tíz másodpercre lehunyta a szemét, majd újra kinyitotta, hogy az egész helyszínt egyetlen pillantással át tudja látni. Nagyot lélegzett, és lassan kiengedte a levegőt.

Párizsi tavasz, gondolta. Minden buja, zöld és virul. Az áprilisi ég alatt szinte harsogtak a színek. A fehér, ezüst és mélyvörös. A halványzöld díszek még jobban kihangsúlyozták a színek és a formák kavalkádját. Emma nézte, ahogy a vőlegény és a kísérete elfoglalja a helyét a virágokkal borított pergola alatt.

- Fantasztikusak vagyunk! Elkészültünk. Mehettek a konyhába ételért és italért - szólt oda a csapatának.

Emma még egyszer végigjárta a helyiséget, miközben Parker egyenként intett a résztvevőknek, hogy indulhatnak. Emma elégedetten felsóhajtott, megdörzsölte a vállát, aztán elindult, hogy ő is elegáns magas sarkú cipőt vegyen fel. Parker már a menyasszony anyját vezényelte a helyszínre.

Jack el sem tudta képzelni, hogyan képesek a lányok ezt minden alkalommal végigcsinálni. Időnként megkérték, hogy segítsen egy-egy rendezvény előkészítésében. Ilyenkor cipekedett, rámolt és segédkezett a felszolgálásban. Egyszer még asztalokat is kellett szállítania, mert kiderült, hogy nem lesz elég hely a vendégek számára. A fizetséghez hozzátartozott a remek étel, az ital, meg a jó zene, ezért mindig szívesen csatlakozott a csapathoz.

De hogyan sikerül a kis kvartettnek mindvégig kézben tartani az eseményeket?

Parker mindig mindenütt jelen volt, mégis teljesen észrevétlen maradt. Senkinek nem tűnt fel, hogy az egyik pillanatban még a beszédére készülő vőfélyt bátorítja, aztán egy papír zsebkendőt nyújt át a menyasszony pityergő édesanyjának, majd a nagyteremben irányítja az étel felszolgálását, mint ahogy egy tábornok vezényli a csapatát az ütközetben. Mac is a legváratlanabb pillanatban bukkant fel, miközben pillanatfelvételeket készített a menyasszonyról, a vőlegényről és a vendégekről. Máskor ügyesen beállította az ifjú párt egy gyors felvételhez, de akkor sem zavart senkit, és nem tartotta fel a szertartást vagy az önfeledt ünneplést.

Laurel őrjáratot tartott a helyszíneken, és a fején lévő fülhallgató (vagy titkos kézjelek?) segítségével közölte a többiekkel, ha valami rendkívülit tapasztalt. Jack azt sem zárta ki, hogy a lányok telepátia útján érintkeznek.

Természetesen Emma is mindig ott termett, amikor valaki véletlenül leöntötte az asztalterítőt, vagy az unatkozó gyűrűhordozó fiúcska piszkálni kezdte a virágoskislányt.

Valószínűleg nagyon kevesen vették észre, hogy a négy nő a szó szoros értelmében kézben tartja az eseményeket, közben első osztályú focistákat meghazudtoló könnyedséggel és eleganciával passzolja egymásnak a labdát, hogy minden akciójuk sikeres legyen.

Senki nem tudhatta, milyen gondos előkészületeket és időzítést igényelt a vendégek átterelése a haliból a bálterembe. Jack a közelben téblábolt, amíg Emma és csapata Laurellel együtt körülvette az asztalt, hogy begyűjtsék a csokrokat és a virágtartókat.

- Segítsek? - kérdezte a nőt.

- Köszönöm, de elegen vagyunk. Tink! Hatot tegyél mindkét oldalra, a kosarakat pedig a végére. A többi virág még itt marad, és csak két óra múlva kezdjük cl felhordani. Beach és Tiff,  fújjátok el a gyertyákat.

- Ezt majd én viszem - ajánlotta fel Tink, amikor Emma a kezébe vette a menyasszony csokrát. - Ha egyetlen rózsának baja esik, Whitney tombolni kezd. Inkább az én fejemet harapja le, mint a tiédet. Most pedig menjünk, mert nemsokára kezdődik az első tánc.

A virágokat a hátsó lépcsőn vitték fel, de Jack a főlépcsőn ment az emeletre, és az első tánc kellős közepén lépett be a bálterembe. A menyasszony és a vőlegény az Örökké szeretni foglak című dalt választotta, amit Jack kicsit giccsesnek tartott. A vendégek a virágokkal elárasztott bálterem szélén állva nézték az ifjú pár táncát, de néhányan inkább a táncparkett körül elhelyezett asztalokhoz ültek.

A teraszra vezető ajtók nyitva voltak, arra csábítva a vendégeket, hogy menjenek ki a friss levegőre. A férfi is ezt tervezte, miután szerzett magának egy pohár bort.

Amikor észrevette, hogy Emma a hátsó ajtón megint kiszalad a teremből, ő is meggondolta magát, és két pohár borral a kezében lement a hátsó lépcsőn.

A nő a lépcsőfordulóban üldögélt, és ijedten pattant fel, amikor meghallotta a lépteit.

- Te vagy? - kérdezte megkönnyebbülten, és visszaült a lépcsőre.

- És bort is hoztam.

A nő felsóhajtott, és megmozgatta sajgó vállait.

- A Kézfogónál nem szoktunk munka közben italozni, de... majd holnap teszek magamnak szemrehányást a szabályok megszegése miatt. Kérem a bort.

A férfi leült Emma mellé, és átnyújtotta a poharat.

- Milyen a buli?

- Ezt a kérdést inkább nekem kéne feltenni, hiszen te vagy a vendég.

- A vendégnek minden nagyon tetszik. Az étel remek, az illatok csodásak. Az emberek jól érzik magukat, és fogalmuk sincs arról, hogy az egész esemény olyan szigorú menetrend szerint zajlik, ami még egy svájci vonatkalauzt is bámulattal töltene el.

- Pontosan ez a célunk. - A nő belekortyolt a borba, és lehunyta a szemét. - Istenem, ez most nagyon jólesik!

- Hogy viselkedik a szörnyeteg menyasszony?

- Nem tud kibontakozni. Nehéz gonoszkodni, amikor mindenki áradozik, hogy milyen jól néz ki, és örül a boldogságának. A végén tényleg megszámolta a rózsákat a csokrában, és elégedett volt az eredménnyel. Parker ügyesen elsimított néhány nézeteltérést, és Mac fényképeiben sem találhatott semmi kivetnivalót. Ha Laurel tortája meg a desszert is elnyeri a tetszését, akkor elmondhatjuk, hogy minden rendben zajlott.

- Laurel azzal a fenséges krémes süteménnyel rukkol elő?

- Igen.

- Te is lenyűgözted a vendégeket, Emma. Nagy sikert arattak a virágaid.

- Tényleg?

- Hallottam, hogy néhányan felkiáltottak az örömtől és a meglepetéstől.

- Akkor megérte - bólintott Emma, és körözni kezdett a fejével, hogy megtornáztassa a nyakát.

- Gyere. - Jack a lépcsőre térdelt, és masszírozni kezdte Emma vállát.

- Nem kell... - tiltakozott a nő, de aztán lehunyta a szemét, és engedelmesen hátrahajolt. - Folytasd - sóhajtotta.

- Kőkemények az izmaid, Em.

- Majdnem hatvan órát dolgoztam ezen a héten.

- És háromezer rózsával kellett megbirkóznod.

- Ha a többi rendezvényt is hozzáadjuk, akkor nyugodtan megduplázhatjuk a rózsák számát.

A férfi a hüvelykujjával végigsimította a nő nyakát. Emma felnyögött, és Jack érezte, hogy összeszorul a gyomra. Ezzel a masszírozással nem könnyíti meg a saját helyzetét, állapította meg.

- Hogy sikerült az ötvenedik házassági évforduló? - kérdezte erőltetett könnyedséggel.

- Nagyon kedves és megható ünnepség volt, amelyen négy nemzedék vett részt. Macnek sikerült néhány csodálatos képet készítenie. Amikor az idős pár táncparkettre vonult, és eljárta a nyitótáncot, mindenkinek könnybe lábadt a szeme. Nagyon élveztem azt a munkát.

A nő ismét sóhajtott.

- Hagyd abba, Jack, mert a bortól meg a kényeztetéstől nemsokára elalszom a lépcsőn.

- Még nem végeztél?

- Rengeteg dolgom van. El kell hoznom azt a csokrot, amit a menyasszony a vendégek közé dob. Utána segítek a torta felvágásánál és szétosztásánál. Aztán jön a buborékfújás, amit remélhetőleg a szabadban tudunk elvégezni. Egy óra múlva elkezdjük a nagyterem lebontását, és dobozokba csomagoljuk az összes asztaldíszt meg kiegészítőt.

A nő hangja megremegett, és elhalkult, amikor a férfi a nyakát kezdte el masszírozni.

- Jaj, de jó... A dekorációt és az ajándékokat bepakoljuk a járművekbe. Holnap délután lesz egy újabb rendezvény, ezért a báltermet is szét kell szednünk.

A férfi tovább kínozta magát. Végigsimította Emma karját, majd a keze visszakúszott a vállára.

- Akkor minden alkalmat meg kell ragadnod, hogy egy kicsit ellazulj.

- Neked pedig inkább a vendégek között kéne lenned, hogy élvezd a mulatságot.

- Itt is jól érzem magam.

- Én is. Rossz hatással vagy rám, és a borral meg a masszírozással eltereled a figyelmemet a munkáról. Vissza kell mennem, hogy segítsek Laurelnek felügyelni a helyszíneket.

A nő felnyúlt, és megveregette a férfi kezét, majd felállt. - Félkor lesz a tortavágás - jelentette be, és elindult lefelé a lépcsőn.

- Milyen torta lesz? - kérdezte a férfi, és ő is talpra ugrott.

A nő megállt, és megfordult. Az arcuk egy vonalba került, és Jack érezte, hogy a lélegzete felgyorsul. A bársonyos barna szempár álmos pillantással nézett rá.

- Laurel Párizsi tavasznak hívja - mondta fátyolos hangon. - Egy gyönyörű halvány levendulakék torta, rengeteg fehér rózsával, orgonaággal, lágy tejcsokoládéból készült díszcsíkokkal, és...

- Engem inkább a belseje érdekel

- Könnyű olasz vajkrémmel töltött finom piskóta. Nem szabad kihagynod.

- Talán még a krémesnél is jobb lesz - motyogta Jack. Emmának virágillata van, gondolta kábán. Olyan, mint egy titokzatos, buja virágcsokor. Sötét szeme feneketlennek tűnt, és lágy fények ragyogtak benne. Az ajka pedig... Vajon az ajkának is olyan íze van, mint Laurel tortájának?

- A pokolba! Ezt biztosan nem illik, ezért előre elnézést kérek. A férfi a vállánál fogva megragadta, és magához vonta a nőt.

Emma sötét szeme tágra nyílt a meglepetéstől, amikor Jack lecsapott a szájára. Mégsem húzódott el, és nem nevette el magát, mintha tréfának tartaná a váratlan közeledést. Halkan felnyögött, mint az előbb, amikor Jack a nyakát masszírozta. Csak fátyolosabb hangon.

Megragadta a férfi csípőjét, és szétnyitotta az ajkát. Nemcsak az illata, hanem az íze is titokzatos és nőies, állapította meg Jack. Sötét, meleg és érzéki. Amikor érezte, hogy a nő keze felkúszik a hátán, Jack még jobban birtokba vette az ajkát. Csak még egy kicsit, gondolta.

Még szorosabban ölelte, még mohóbban csókolta, mire Emma torkából kéjes nyögés tört fel.

A férfi legszívesebben felkapta volna, hogy bevigye egy sötét szobába, és befejezze, amit a pillanatnyi felindulás hatására elkezdett.

Mindketten megrezzentek, amikor megszólalt a nő derekára erősített csipogó.

- Nos... - Emma remegő kézzel leakasztotta az apró eszközt, és a kijelzőre nézett. - Parker hív, mennem kell. Tehát most... mennem kell - ismételte meg, majd megfordult, és felrohant a lépcsőn.

A férfi magára maradt. Visszaült a lépcsőre, és lehajtotta a bort, amiről majdnem megfeledkezett. Úgy döntött, nem megy vissza a fogadásra, inkább tesz egy hosszú sétát a kertben.

Emma örült, hogy a munka miatt nem jut ideje a gondolkodásra. Segített feltakarítani a felfordulást, ami a gyűrűhordozó fiú és a krémes találkozása során keletkezett, a menyasszony kezébe nyomta az elhajításra szánt csokrot, átrendezte a tortatartó állvány díszítését, hogy megkönnyítse a felszolgálást, aztán a nagyteremben a többiekkel együtt nekiállt a dekoráció lebontásának.

Mindent felkészített az elszállításra, és felügyelte a pakolást, hogy a dobozok a megfelelő járműbe kerüljenek.

A buborékfújás és az utolsó tánc után Emma a kertben és a teraszon is munkához látott.

Jacket nem látta sehol.

- Minden rendben van? - kérdezte Laurel.

- Tessék? Ja, igen. Minden jól ment, csak fáradt vagyok.

- Én is. De a mai esküvő után a holnapi rendezvény egy babazsúr lesz. Láttad Jacket?

- Tessék? - Emma úgy megriadt, mint a betörő, ha meghallja a riasztó hangját. - Miért kérded?

- Sehol sem találom. Meg akartam vesztegetni egy kis süteménnyel, hogy segítsen a rámolásban. Szerintem meglógott.

- Biztosan. Nem figyeltem. - Hazug! Hazug! Miért hazudik a barátnőjének? Ez nem jó jel.

- Parker és Mac kikíséri az utolsó vendégeket - szólalt meg mellettük Laurel. - Aztán végigjárják a helyszínt, és elvégzik a biztonsági ellenőrzést. Segítsek ezeket betenni a furgonba? - nézett Emmára.

- Nem kell, el tudom intézni. - Emma a kocsijába pakolta a megmaradt virágokat. A legtöbb díszt és csokrot a helyi kórháznak fogja ajándékozni, de néhányat szétszed, és kisebb virágkompozíciókat állít össze belőlük, hogy a házában díszelegjenek. A barátnőinek is jut majd a rengeteg virágból.

- Viszlát, reggeli - kiáltotta, és becsukta a furgon ajtaját.

A ház előtt megállította a járművet, és a virágokat meg a füzéreket visszavitte a hűtőbe.

Hiába parancsolt magára, hogy maradjon nyugodt és tárgyilagos, állandóan ugyanaz a gondolat villant át az agyán.

Jack megcsókolta. Mit jelent ez?

Miért kell ennek bármit is jelenteni?

Csak egy csók volt, ami elcsattant a pillanat hevében. Ennyi, és nem több.

Emma a lefekvéshez készülődött, és próbálta meggyőzni magát, hogy tényleg nincs többről szó.

Az a baj, hogy nehéz közönyösen gondolni egy olyan csókra, amely ilyen bizsergést és izgalmat okoz. Ha hőmérővel mérte volna a hatását, akkor most takaríthatná a higanyt a padlóról, mert szétrobbant volna az üveg.

Be kellett ismernie, hogy ennek igenis van jelentősége. Mihez kezdjen ezek után? Eddig mindig tudta, hogy mit tegyen a férfiakkal és a bizsergető csókokkal. Mindig.

Bemászott az ágyába, és biztos volt abban, hogy nem fog tudni elaludni. Felkészült a virrasztásra, és úgy tervezte, hogy közben kitalál valamit.

A végén mégis másodpercek alatt elaludt, mert halálosan ki volt merülve.

5.

Emma végigdolgozta a vasárnapi rendezvényt, megtartotta a hétfői konzultációkat, és a szeszélyes menyasszonyok igényei szerint igazított a terveken.

Két randevút is lemondott, pedig mindkét férfit nagyon kedvesnek tartotta, de nem volt kedve találkozni velük. A felszabadult estéket leltározással töltötte, és szalagokat, tűket, vázákat, meg virágtartó habszivacsokat rendelt az interneten.

Közben arra gondolt, hogy fel kéné hívnia Jacket. Beszélgetés közben könnyedén megemlíthetné a csókot. Vagy viselkedjen úgy, mintha semmi sem történt volna?

Sokáig vívódott a két lehetőség között, de közben felmerült benne egy harmadik megoldás is. Átmegy Jackhez, és szó nélkül ráveti magát. Ezért aztán végül nem tett semmit, csak tovább töprengett és idegeskedett.

Rossz hangulatban ment át a főépületbe, és a kelleténél kicsit korábban érkezett a délutáni megbeszélésre. Mogorva arccal lépett be Laurel konyhájába. A barátnője éppen egy tányér csokoládés süteményt helyezett a gyümölcsös-sajtos tál mellé.

- Elfogyott a diétás kólám - jelentette be Emma, és kinyitotta a hűtőt, hogy kivegyen egy italt. - Szinte mindenből kifogytam már, mert mindig elfelejtem, hogy le van merülve a kocsim akkumulátora.

- Felhívtad a szerelőt?

- Az legalább eszembe jutott tíz perccel ezelőtt. A fickó részletesen kifaggatott, és kénytelen voltam bevallani, hogy négy éve vettem az autót, és még soha nem nézettem meg szerelővel. Arra sem emlékszem, hogy volt-e olajcseréje, és azt a számítógépes cuccot sem ellenőriztettem, aminek a neve most nem jut eszembe. Erre azt felelte, hogy érte jön, és bevontatja a műhelyébe.

Emma durcás arcot vágott, és kinyitotta a kólás doboz fedelét

- Úgy beszélt velem, mintha egy túszejtő lennék, aki négy éve fogságban tartja azt a szegény kocsit, de ő most ki fogja szabadítani. Még ostobábbnak éreztem magam, mint amikor Jack érdeklődött a karbantartásról. Kérek egy süteményt

- Szolgáld ki magad.

Emma elvett egy csokis sütit a tányérról.

- Fogalmam sincs, hogy mikor fogja visszaadni az autómat. Talán úgy dönt, hogy nem érdemlem meg, és soha nem hozza vissza.

- A lemerült akkumulátor miatt így is több mint egy hete kocsi nélkül vagy.

- Ez igaz, de eddig legalább ott állt a ház előtt, és úgy érezhettem, mintha lenne autóm. Azt hiszem, ma a furgonnal kell bevásárolnom, és elintéznem azokat az ügyeket, amiket idáig halogattam. Közben arra gondolok, hogy a furgont egy évvel az autóm előtt vettem. Félek, hogy most az fogja felmondani a szolgálatot.

Laurel a süteményes tányérra tett néhány marcipángolyót.

- Tudom, hogy ostoba ötletnek tűnik, de ha visszakaptad a kocsit, akkor meg kéne nézetned a furgont is a szerelővel.

Emma beleharapott a süteménybe.

- Ő is ugyanezt mondta. Most viszont vigasztalásra van szükségem. Mit szólnál egy közös vacsorához és egy jó filmhez?

- Nincs ma randevúd?

- Lemondtam, mert semmi kedvem hozzá.

Laurel hátrafújta a homlokából a haját, hogy jobban lásson, és döbbenten nézett a barátnőjére.

- Neked nincs kedved randevúzni?

- Holnap korán kezdek. Hat, kézzel kötött csokor vár rám, a menyasszonyéval együtt hét, és ez legalább hat vagy hét óra munka. Tink fél napra átjön segíteni, ezért hamarabb végzek, de még így is rengeteg dolgom van, mert össze kell állítanom a péntek esti rendezvényt. A délelőttjeimet pedig a virágok előkészítésével töltöm.

- Eddig az ilyesmi nem tartott vissza. Biztos, hogy jól érzed magad? Egy kicsit sápadtnak tűnsz.

- Semmi bajom. Jól vagyok. Csak most... nincs kedvem a férfiakhoz.

- Remélem, ez rám nem vonatkozik! - Delaney Brown lépett be a helyiségbe. A férfi átölelte Emmát, és egy hatalmas csókot nyomott az arcára. - Micsoda meglepetés! Csokis sütemény?

Emma felnevetett.

- Szolgáld ki magad, Del.

A férfi felkapott egy finom falatot, és Laurele vigyorgott.

- Vegyük úgy, hogy ez is a tiszteletdíjamhoz tartozik.

Laurel már ismerte a régi barátját, ezért elővett egy lezárható nejlonzacskót, és rakosgatni kezdte bele a süteményeket. - Te is a megbeszélésünkre jöttél?

- Nem. Csak Parksszal átnézzük a cég jogi ügyeit. Del a pulthoz lépett, és töltött magának egy kávét.

Ugyanolyan sötétbarna haja és sötétkék szeme volt, mint Parkernek. Ha Laurel ránézett, mindig az a benyomása támadt, hogy a barátnője finom vonásait látja, csak férfiasabb kiadásban. Del sötétszürke hajszálcsíkos öltönyt, elegáns olasz cipőt és drága selyem nyakkendőt hordott. A sikeres ügyvéd megtestesítője volt, aki a connecticuti Brown-dinasztia egyik büszke leszármazottja.

Laurel végzett a süteménykészítéssel, és a fogasra akasztotta a kötényét.

Del a pultra támaszkodott.

- Azt hallottam, hogy a hétvégi Folk-esküvő fergeteges siker volt

- Ismered őket? - érdeklődött Emma.

- A nő apja és anyja az ügyfelem, de még nem volt szerencsém találkozni az újdonsült Mrs. Harrigannel. Bár Jack szerint ez inkább nagy szerencse.

- Majd megismerkedsz vele, ha beadják a válókeresetet - jegyezte meg Laurel.

- Mindig ilyen optimista voltál.

- Az a nő egy rémálom. Ma reggel e-mailben küldött Parkernek egy hosszú listát a kifogásairól. Képes volt Párizsból, a nászújáról írni!

- Komolyan mondod? - Emma elképedve nézett Laurelre. - Az esküvő hibátlan volt! Minden a lehető legnagyobb rendben ment.

- A pezsgő lehetett volna hidegebb, a kiszolgálás gyorsabb, az ég kékebb, és a fű zöldebb.

- Micsoda aljas boszorkány! Pedig tíz szállal több rózsát kötöttem a csokrába! Nem eggyel, hanem tízzel - Emma megcsóválta a fejét. - Nem baj. Minden normális jelenlévő látta, hogy a rendezvény tökéletes. A vendégek véleményét még az a szörnyeteg menyasszony sem tudja befolyásolni.

- A barátnőmet hallották! - Del Emma felé emelte a kávésbögréjét.

- Egyébként Jackről jut eszembe: találkoztál vele mostanában? Illetve mikor fogtok találkozni?

- Holnap. Bemegyünk a városba, és megnézzük a Yankeest.

- Akkor elvihetnéd neki a kabátját. Nálam hagyta, illetve elfelejtettem visszaadni neki. Szóval nálam maradt a kabátja, és biztosan szüksége van rá. Az irodámban van, mindjárt megyek is érte.

- Majd benézek hozzád, amikor végeztem.

- Remek. Az jó lesz. Illetve!.. mivel úgyis találkozol vele, talán nem nagy gond.

- Ne aggódj, elintézem. Most viszont mennem kell. – a férfi felemelte a nejlonzacskót, és meglengette Laurel előtt. - Köszönöm a süteményt.

- Tizenkét darab. Levonjuk a tiszteletdíjadból.

A férfi Laurelre mosolygott, és kisétált az ajtón. Laurel várt néhány másodpercig, majd Emma felé bökött az ujjával. - Jack!

- Tessék?

- Jack!

– Nem. - Emma megrázta a fejét, és magára mutatott. - Emma. Emmának hívnak.

- Hiába viccelődsz, átlátok rajtad. Egy perc leforgása alatt háromszor mondtad azt, hogy „illetve”.

Nem igaz! - Vagy mégis? - És szerinted mit jelent, ha azt mondtam?

- Mi van közöttetek?

- Semmi! Egyáltalán semmi. Ez nevetséges. - Emma ajkát égetni kezdte a hazugság, és nem bírta tovább. - Illetve... De ígérd meg, hogy senkinek nem árulod el.

- Ha nem beszélhetek róla, akkor mégiscsak van valami.

- Pedig tényleg semmi. Valószínűleg semmi, csak én reagálom túl. A csudába! - Emma bekapott egy egész süteményt

- Úgy eszel, mint egy normális ember. Valami komoly baj van veled. Mesélj!

- Először esküdj meg, hogy nem árulod el Parkernek és Macnek.

- Nehéz terhet raksz rám - sóhajtott fel Laurel, és a szívére tette a kezét - Esküszöm.

- Jack megcsókolt. Illetve megcsókoltuk egymást. Ő kezdte, de nem tudom, hogy mi történt volna, ha Parker nem csipog rám. Mennem kellett, ezért ő is távozott. Ennyi.

- Várj egy kicsit. Elveszítettem a hallásomat, amikor meghallottam, hogy Jack megcsókolt

- Ne tréfálkozz, Laurel. Ez komoly dolog. - A nő az ajkába harapott - Vagy nem? Ugye nem?

- Ez egyáltalán nem vall rád, Em. Te vagy a férfiak nagy szakértője, aki boszorkányos ügyességgel kezeli a romantikus és intim helyzeteket. Minden nő tanulhatna tőled.

- Igen, de most Jackről van szó, és ez... - Emma dühösen legyintett. - Ezt a helyzetet nem tudom úgy kezelni, mint a többit. Azt hiszem, túl sokat képzelek bele, pedig csak egy szédült pillanat volt. Egy véletlen. Valahogy megesett. De most már vége, úgyhogy nincs értelme tovább beszélnünk róla.

- Ismerlek, Emma. Gyakran előfordul, hogy romantikus ábrándokat szövögetsz egy férfival kapcsolatban, de még soha nem láttalak ennyire zavarodottnak. Teljesen ki vagy fordulva magadból.

- Azért, mert Jackkel történt! Mit szólnál, ha békésen sütögetnél a konyhában, és egyszer csak besétálna Jack vagy Del, és megcsókolna? Szerintem te is összezavarodnál egy kicsit

- Ők csak azért jönnek be ide, hogy süteményt csenjenek. Magad is láthattad az előbb. És mikor volt ez csók? Aznap éjjel, amikor lerobbant a kocsid?

- Nem. De már akkor is majdnem. Volt egy pillanat, amikor... Azt hiszem, az a pillanat okozta, hogy a szombati rendezvényen végül megtörtént.

- Persze, hiszen mondtad, hogy Parker rád csipogott. Nos, milyen volt? Hány pontot ért el a híres Emmaline Grant-féle skálán?

Emma nagyot sóhajtott, és felemelte a hüvelykujját. - A higany szála azonnal a vörös zónába szökött, és szétrobbantotta a mérő műszert.

Laurel összeszorított szájjal bólintott.

- Mindig ezt feltételeztem Jackről. Van benne valami... vibrálás. És most mit fogsz tenni?

- Fogalmam sincs. Még nem döntöttem el. Teljesen kibillentem, és előbb vissza akarom nyerni a lelki egyensúlyomat, mielőtt azon kezdem törni a fejem, hogy mit tegyek. Vagy mit ne tegyek.

- Mindenképpen áruld majd el nekem. És azt is közöld, hogy mikor jár le a hallgatási fogadalmam.

- Rendben van, de addig egy szót sem. - Emma felemelte a sajtos tálat. - Most menjünk, és legyünk komoly üzletasszonyok.

A Kézfogó konferenciatermét a hajdani könyvtárszobában rendezték be. A falakat szegélyező könyvszekrények a helyükön maradtak, és meghitt hangulatot varázsoltak a tágas helyiségbe, ami a józan üzleti megbeszélések helyszíne lett, mégis megőrizte régi melegségét és eleganciáját. Talán a polcokon sorakozó fényképek és emléktárgyak tették családiassá, és száműzték belőle az ilyen tárgyalók megszokott ridegségét.

Parker a hatalmas intarziás asztalnál ült, keze ügyében a laptoppal és az elmaradhatatlan mobiltelefonnal. Mivel a délelőtti nyílt napnak már vége volt, és a konzultációkkal is végeztek, Parker a szék támlájára terítette a kosztümkabátját. Mac hosszú lábait kényelmesen kinyújtva ült a barátnőjével szemben. Farmert meg pólót viselt, mert ez volt az otthoni munkaruhája.

Emma az asztalra tette a tálcát, mire Mac felült, és elvett egy szem szőlőt.

- Késtetek.

- Del benézett a konyhába. Mielőtt az üzlettel kezdünk foglalkozni, szeretném megkérdezni, hogy kinek van kedve egy közös vacsorához és egy jó filmhez?

- Nekem! - emelte fel a kezét Mac. - Carternek valami dolga van az iskolában, és így legalább nem kell dolgoznom, amíg hazajön. Egy nehéz nap áll mögöttem.

- Az én naptáram is üres ma estére. - Laurel a sajtos-gyümölcsös tál mellé helyezte a süteményes tányért.

Parker nem szólt semmit, csak felvette a házi telefont, és megnyomott rajta egy gombot.

- Szia, Mrs. G. Tudnál mind a négyünknek vacsorát csinálni? Az remek lesz. Köszönöm. - A nő letette a kagylót. - Csirkét eszünk, és Mrs. G. biztosított, hogy nagyon finom lesz.

- Remek. - Mac bekapott egy szőlőszemet.

- Akkor kezdjük - jelentette ki Parker, és a jegyzeteibe pillantott. - A megbeszélésünk első témája Whitney Folk Harrigan, alias Szörnyeteg Menyasszony. Ahogy Laurelnek már említettem, a nő írt nekem egy e-mailt, amelyben részletesen taglalta, hogy szerinte mely területeken lenne szükségünk további fejlődésre.

- Micsoda aljas némber! - Mac egy falat kecskesajtot tett egy sós kekszre. - Az a rendezvény egyszerűen telitalálat volt.

- Talán inkább őt kellett volna eltalálnunk egy paradicsomszósszal teli tállal - vélte Laurel.

- Whitney szerint... - Parker kinyitott egy dossziét, és felolvasta a kinyomtatott e-mailt. - A pezsgő nem volt megfelelően hűtve, a vacsora felszolgálása túl lassan zajlott, a kert nem pompázott elég színesen és zölden, a fényképész a kelleténél több időt töltött a vendégek fényképezésével, pedig az esküvő a menyasszonyról szól. A desszert választéka és terítése is hagyott némi kívánnivalót maga után. Ráadásul úgy érezte, hogy a rendezvényszervező sietteti és/vagy hanyagolja a szertartás, illetve a fogadás során. A levél végén kifejezi a reményét, hogy tudomásul vesszük az építő kritikát, és a jövőben elkerüljük az ilyen hibákat.

- Erre csak egy választ tudok adni. - Mac feltartotta a középső ujját.

- Tömör - ismerte el Parker. - Én viszont megköszöntem az észrevételeit, és kellemes nászutat kívántam neki meg Justinnak Párizsban.

- Talpnyaló - morogta Laurel.

- Lehet. Úgy is válaszolhattam volna, hogy „Kedves Whitney! Te egy aljas boszorkány vagy.” Bevallom, ez volt az első gondolatom, de végül elvetettem. Ugyanakkor előléptettem Aljas Szörnyeteg Menyasszonnyá.

- Az a nő biztosan nagyon boldogtalan. Komolyan mondom - erősködött Emma, amikor a barátnői csodálkozva néztek rá. - Szomorúnak tartom, hogy valaki egy igazán jól sikerült esküvő után képes leülni az íróasztalhoz, hogy ízekre szedje és rosszindulatúan kielemezze a rendezvényt. Az ilyen ember a lelke mélyén nagyon szerencsétlen és boldogtalan. Ha nem haragudnék rá, akkor most szánakoznék rajta. És valóban sajnálni fogom, ha már elpárolgott a mérgem.

- Engem nem érdekel, hogy dühösek vagytok rá vagy sajnáljátok. Én is a pokolba kívánom azt a szajhát, de a remekül sikerült esküvője után már négy érdeklődő jelentkezett nálunk, és szerintem még többen lesznek.

- Parks csúnyán beszélt egy ügyfélről! - vigyorgott Mac, és bekapott egy újabb szőlőszemet. - Nagyon mérges lehet.

- Majd kiheverem. Főleg akkor, ha a szombati kemény munkánk jutalmaként sikerült négy új ügyfelet szereznünk. Whitneyt pedig a képzeletbeli elvarázsolt kastélyomba viszem, ahol a tükrök kövérnek mutatják, a minták és a formák mind torzak, a színek pedig közönségesek vagy harsányak.

- Ez egy aljas megoldás - jegyezte meg Laurel. - Tetszik.

- Most menjünk tovább - folytatta Parker. - Megbeszéltem Dellel a Kézfogó jogi és pénzügyi helyzetét. Meg kell újítanunk a társasági szerződést, ami meghatározza, hogy a bevétel hány százalékát vehetjük ki a vállalkozásból. Ha valamelyikünk meg akarja változtatni ezt a megállapodást, akkor most itt a lehetőség, hogy előálljon a javaslatával.

- Az üzlet remekül megy, nem igaz? - mondta Emma, és a társaira nézett. - Amikor megalapítottuk a Kézfogót, szerintem egyikünk sem gondolta, hogy ez lesz belőle. És most nemcsak az anyagiakra gondolok, pedig egy saját virágüzlettel biztosan nem tudnék ennyit keresni. Együtt olyan hírnévre tettünk szert, amit még az ilyen Aljas Szörnyeteg Menyasszonyok sem tudnak tönkretenni. Szerintem a kivehető összeg aránya igazságos, és Del is sokkal kevesebb részt kér a birtok rá eső részéért, mint amennyi járna neki. Mindnyájan azt tesszük, amit szeretünk, és a legjobb barátnőinkkel dolgozhatunk. Ráadásul még jól meg is élünk belőle.

- Én is hasonló véleményen vagyok. Nyugodtan felírhatod, hogy csatlakozom Emmához. - Mac egy újabb szőlő után nyúlt.

- Én is - tette hozzá Laurel - Van valami okunk arra, hogy megváltoztassuk a vállalkozás szabályait? - kérdezte Parkert.

- Véleményem szerint nincs, de Del, mint a jogászunk, azt tanácsolta, hogy a szerződés megújítása előtt még egyszer olvassátok el az anyagot, és tegyétek meg a javaslataitokat.

- Azt javaslom, hogy készíttessük el Dellel a dokumentumokat, és írjuk alá. Aztán bontsunk fel egy üveg pezsgőt

Mac egyetértőén bólintott, és Emmára mutatott. - Csatlakozom.

- Én is - jelentette be Laurel.

- Akkor ezt közlöm vele. A könyvelőnkkel is volt ma egy megbeszélésem.

- Jaj, most számok következnek? - fintorgott Laurel.

- Attól tartok, igen - mosolyodon el Parker, és ivott egy kis ásványvizet. - Erős első negyedévünk volt, és úgy tűnik, hogy az idén tizenkét százalékkal túl fogjuk szárnyalni a tavalyi nyereségünket. Azt javaslom, hogy haszon egy részét forgassuk vissza a vállalkozásba, ezért most szeretném hallani a kívánságaitokat vagy az ötleteiteket Mi az, amire ezt a pénzt költhetnénk, és az egész vállalkozásnak a javára válna?

Emma mindenkit megelőzve felemelte a kezét.

- Erre már én is gondoltam, miután megnéztem az elmúlt negyedév adatait. Jövő tavasszal lesz az eddigi legnagyobb eseményünk, a Seaman-esküvő. A virágok nem fognak beférni a hűtőmbe, ezért bérelnünk kell majd egyet néhány napra. Szerintem hosszú távon sokkal praktikusabb lenne, ha vennénk egy használt hűtőt.

- Jó ötlet - Parker leírta Emma javaslatát. - Érdeklődj az árakról.

- Talán most jött el az ideje annak, hogy beszerezzünk még néhány holmit - folytatta Emma. - Nemcsak a Seaman-esküvő, hanem a vállalkozásunk növekedése miatt is megvehetnénk néhány olyan felszerelést, amit általában bérelni szoktunk. Időnként előfordul, hogy az ügyfél több kerti széket kér, mint ami az árban benne van. Ha lennének saját székeink, akkor mi adhatnánk bérbe azokat a vendégeknek, és mi zsebelhetnénk be a bérleti díjat. És még valami...

- Látom, készültél - jegyezte meg Mac.

- Igen, tényleg elgondolkodtam rajta, és van még néhány ötletem. Mac azt tervezi, hogy kibővíti a lakását mert egy tágasabb szerelmi fészket akar berendezni az emeleten. Miért ne bővíthetnénk ki egy füst alatt a földszinti műtermet is? Több tárolóhelyre lenne szüksége, és egy igazi öltözőre, nem csak egy kis mosdóhelyiségre. És ha már itt tartunk, akkor megjegyzem, hogy a Laurel konyhájába vezető előszoba teljesen felesleges, mivel a főépületben is van egy hasonló helyiség. Átalakíthatnánk kisegítő konyhává, ahol lenne még egy sütő, egy hűtőszekrény, és több hely a tárolásra.

- Így van, Emma majd beszél helyettünk is - szólalt meg Laurel.

- Parkernek szüksége lenne egy számítógépes biztonsági rendszerre, hogy a házból is ellenőrizhesse azokat a helyeket, ahol a vendégek megfordulnak.

- Szerintem már többszörösen elköltötted a rendelkezésünkre álló pénzt - mosolyodott el Parker.

- Az önfeledt költekezés a kemény munka jutalma, de te majd ügyelsz arra, hogy ne szálljunk el. Azért legalább néhány ötletet meg kéne valósítanunk, a többit pedig írjuk fel egy képzeletbeli listára, és majd azok is sorra kerülnek, ha megint pénzhez jutunk.

- Természetesen odafigyelek, hogy ne szórjuk a pénzt, de a hűtőnek tényleg van értelme. Nézz körül a piacon, és számolj be a választékról. A nagyobb hűtő miatt hozzá kell építeni a házadhoz egy helyiséget, ezért mindenképpen ki kell kérnünk Jack véleményét. Ha már úgyis értekezünk vele, akkor kérhetünk néhány ötletet Mac műtermével meg a konyhai előtérrel kapcsolatban.

Beszéd közben Parker tovább jegyzetelt.

- A bútorvásárlásra már én is gondoltam, és utánanéztem az áraknak. Készítek egy elszámolást, hogy mibe kerülne mindez, aztán eldöntjük, hogy melyik beruházást végezzük el először.

A nő elégedetten bólintott, majd rátért az üzleti megbeszélés következő napirendi pontjára.

- Most beszéljünk azokról a leendő rendezvényekről, amelyek remélhetőleg segítenek megvalósítani az álmainkat és a terveinket. Péntek este lesz a leszbikus pár ünnepélyes egybekelése. A hölgyek ma juttatták el hozzám az eskü szövegét, és a szertartás forgatókönyvét. Az elnevezésekről és a sorrendről egy érme feldobásával döntöttünk, és most „első menyasszonyról”, illetve „második menyasszonyról” beszélünk. Allison az első, és fél négyre érkezik, míg Marlene-t, a másodikat, négykor várjuk. Az első menyasszony a menyasszonyi lakosztályt foglalja el, a másodiknak a vőlegénylakosztályt rendezzük be. Egy koszorúslányuk van, aki majd ide-oda közlekedik a két lakosztály között. A vőfély az első menyasszony bátyja, ezért szükség esetén rendelkezésére bocsátjuk az emeleti családi lakosztályt, ahol a két menyasszony édesapját is el tudjuk helyezni, ha kérik. A szertartás alatt a vőfély az első menyasszony mellett fog állni, a koszorúslány pedig a második mellett.

- Várj egy kicsit. - Mac feltartotta az ujját, és gyorsan beírta a laptopjába a részleteket. - Rendben.

- Ezek a hölgyek pontosan tudják, hogy mit akarnak, és ragaszkodnak a tervükhöz, ezért nagyon megkönnyítik a dolgomat. Az első menyasszony édesanyja és a második menyasszony testvérei nem nagyon örülnek ennek a kapcsolatnak, de azért hajlandóak együttműködni. Mac, majd igyekezned kell, hogy mindenki szerepeljen a felvételeken.

- Nem gond.

- Rendben. Emma, te jössz. Mi van a virágokkal?

- Nem hagyományos, ugyanakkor nőies díszeket kértek. Egyikük sem akart kézben tartott csokrot, ezért Allisonnak szép tiarát, Marlene-nek pedig virágos hajtűket választottunk. A koszorúslány is fejéket hord, és négy fehér rózsát kezében. A szertartás alatt a hölgyek meggyújtják az egyesülésüket jelképező gyertyát, majd egy szál fehér rózsát nyújtanak át egymásnak. Mindkét menyasszony édesanyja is kap egy-egy rózsát. A férfiak gomblyukát is fehér rózsa díszíti. Nagyon szép lesz.

Emma ivott egy kortyot a diétás kólából, és átnézte jegyzeteit.

- Az a kívánságuk, hogy a dekorációk és az asztali díszek legyenek szellősek és minél természetesebbek. Rengeteg fátyolvirágot, festett százszorszépet, fehér rózsát és gerberát, valamint virágzó cseresznye- és vadmálna ágat fogok használni. Csak nagyon kevés tüllt alkalmazok, és a füzéreket is inkább százszorszépből fonjuk. A fogadás idejére apró vázákat állítok az asztalra, hogy abba tegyék a rózsákat. Sok lesz a fényfüzér meg a gyertya, és a nagyterem meg a bálterem díszítése összhangban lesz a kerttel. A környezet egyszerű, ugyanakkor kedves és meghitt lesz. Ha valaki segít a szállításban, akkor a helyszíni összeállítást egyedül is meg tudom oldani.

- Majd én - ajánlkozott Laurel, és most ő pillantott a jegyzeteibe. - Málnakrémmel töltött, vaníliás piskóta tortát készítek, és a tetejét olasz habos krémmel díszítem. Tőlem is egyszerű virágokat kértek, akárcsak Emmától. Ezeket csak a végén kell a tortára tennem, ezért ráérek segíteni a helyiségek berendezésében. Desszertnek többféle süteményt, és színes bonbont rendeltek.

- A szokásos péntek esti esküvői menetrend szerint dolgozunk - vette át a szót Parker. - Azzal a különbséggel, hogy a két menyasszony nem fogja elhajítani a csokrát. Csütörtök délután tartjuk a próbát, ezért még lesz időnk a módosításra, ha van valami nem tökéletes. Most pedig jöjjön a szombati rendezvény - folytatta Parker.

Emma mindig úgy érezte, hogy a szülei találkozásának és szerelmének a története egy igazi tündérmese.

Egyszer volt, hol nem volt, volt egyszer egy fiatal nő Guadalajarából, aki átutazott az egész kontinensen, hogy a nagybátyja vállalkozásában, a hatalmas New York Cityben vállaljon munkát. Elfoglalt emberek háztartását vezette, és vigyázott a gyerekeikre. De a szíve mélyén Lucia egészen más életre vágyott. A zajos lakás helyett egy takaros kis házat akart, és az utcák forgataga helyett sokkal szívesebben nézte volna a fákat meg a virágokat. Keményen dolgozott, és arról álmodott, hogy egy szép napon lesz saját házikója. Talán még egy kis boltot is nyithat, ahol csupa szép és kedves holmit árul majd.

Egy szép napon a bácsikája mesélt neki egy ismerős férfiról, aki sokmérföldnyire New Yorktól, egy Connecticut nevű helyen lakott. A férfi elveszítette a feleségét, és a kisfiának nem volt édesanyja. Miután megözvegyült, kiköltözött a nagyvárosból, hogy csendesebb életet élhessen. Az is lehet, hogy elmenekült New Yorkból, mert nem akart tovább abban a lakásban élni, ahol minden az elhunyt feleségére emlékeztette. A férfi könyveket írt, ezért csendre és nyugalomra volt szüksége. Gyakran utazott, és egy megbízható nőt keresett, akire a távollétében nyugodtan rábízhatja a kisfiát.

A felesége halála óta eltelt három évben egy házvezető nő látta el ezt a feladatot, aki most vissza akart költözni New Yorkba.

Így hát Lucia gondolt egy nagyot, és kiköltözött a városból, hogy Phillip Granttel meg a kisfiával, Aaronnal éljen.

A férfi olyan jóképű volt, mint egy herceg, és a lány látta, hogy őszintén szereti a gyerekét. Azt is észrevette, hogy Phillipnek mindig bánat bujkál a tekintetében, és ez nagyon megérintette a szívét. A gyerek még csak négyéves volt, de már annyi változás történt az életében, hogy Luciát nem lepte meg a kezdeti félénksége. Főzött rájuk, vezette a háztartást, és vigyázott Aaronra, amíg a férfi a könyvét írta.

Hamarosan a szívébe zárta a kisfáit, aki viszonozta az érzelmeit. Nem volt mindig jó gyerek, de Lucia nem is várta el tőle, hogy mindig kifogástalanul viselkedjen. Esténként sokszor beszélgettek Phillippel Aaronról, a könyvekről vagy hétköznapi dolgokról. Amikor a férfinak üzleti ügyben el kellett utaznia, Luciának nagyon hiányoztak a beszélgetések, és a férfi is.

Időnként kinézett az ablakon, és látta, hogy Phillip az udvaron játszik Aaronnal. Ilyenkor furcsa fájdalmat érzett a szívében.

Nem tudta, hogy a férfi is gyakran ugyanezt éli át. Mert Phillip beleszeretett Luciába, és Lucia is szerelmes lett Phillipbe. Phillip nem merte bevallani az érzelmeit, mert attól félt, hogy elriasztja a lányt. Lucia is félt színt vallani, mert attól tartott, hogy a férfi elküldené a háztól.

Egy tavaszi napon azonban a virágzó cseresznyefa ágai alatt lévő padon üldögéltek, és nézték az önfeledten hintázó kisfiút. Egyszer csak a férfi megfogta a lány kezét. Aztán megcsókolta Luciát.

Amikor az ősz színesre festette a fák ágait, Phillip és Lucia örök hűséget fogadott egymásnak, és azóta is boldogan élnek együtt.

Ezek után nem csoda, hogy született romantikus vagyok, gondolta Emma szombat este, miután beállt a szülei háza előtt parkoló autók közé. Ha valaki ismeri ezt a történetet, és a benne szereplő emberek között nő fel, akkor érthető, hogy ő is ugyanerre vágyik.

A szülei már harmincöt éve szeretik egymást, és négy gyereket neveltek fel a hatalmas régi udvarházban. Jó példát mutattak nekik, egy szilárd és tartalmas kapcsolat példáját.

Emma sem akarta kevesebbel beérni a saját életében.

Kivette a furgonból a vázába állított virágokat, és fölszaladt a lépcső n, hogy minél előbb odaérjen a családi vacsoráin. Késésben volt, de szólt nekik, hogy nem tud idejében érkezni. A vázát magához szorította, fél kézzel kinyitotta az ajtót, és belépett az épületbe, ami tele volt színekkel és fénnyel. Az anyja nem tudta színek nélkül elképzelni az életét.

Az ebédlő felé sietett, és máris körülvette a családi beszélgetés zaja, ami ugyanolyan élénk és színes volt, mint a falak, a bútorok és az anyagok.

Ott ült az egész család: a szülei, a két bátyja, a nővére, a sógornői, a sógora, az unokahúgai és az unokaöccsei. Az asztal roskadozott az ételtől, hiszen egy népes sereget Kellett jóllakatni.

- Mama. - Emma először Luciához lépett, és megpuszilta. Aztán a tálalóra tette a virágot, és megfordult, hogy Phillipet is megcsókolja. - Papa.

- Na, most már valóban családi a vacsora. - Lucia hangja még mindig megőrizte mexikói dallamosságát. - Ülj gyorsan az asztalhoz, mielőtt a kismalacok behabzsolják az összes ételt.

Emma helyet foglalt az idősebbik unokaöccse mellett, aki röfögő hangot adott, és rámosolygott. Emma elvette a tányért, amit Aaron nyújtott neki.

- Éhes vagyok - jelentette ki, és bólintott, amikor a bátyja, Matthew felmutatott egy üveg bort. - Mindenki mondja el, hogy miről maradtam le.

- Először szeretnénk közölni egy nagy újságot. - Az asztal másik oldalán, Emma húga, Celia megfogta a férje kezét. Mielőtt megszólalhatott volna, Lucia boldogan felkiáltott.

- Terhes vagy!

Celia felnevetett.

- Hát ennyit a meglepetésről. Robbal novemberben várjuk a harmadik, és egyben utolsó gyerekünket.

Mindenki gratulált az ifjú párnak, és még a család legfiatalabb tagja is lelkesen dobolt a kanalával az etetőszéken. Lucia felugrott, és átölelte a lányát meg a vejét.

- Egy kisbabánál nincs jobb hír. Phillip, lesz egy újabb kisbabánk.

- Csak óvatosan. Amikor utoljára ezt mondtad, kilenc hónap múlva megszületett Emmaline.

Lucia nevetve átölelte a férje nyakát, és megcsókolta az arcát.

- Most már a gyerekek végzik helyettünk a kemény munkát, és nekünk csak az öröm marad.

- Em még nem vette ki a részét a munkából - jelentette ki Matthew, és a húgára kacsintott.

- Egy olyan jóképű férfira vár, mint az apja, és nem éri be egy olyan bosszantó alakkal, mint a bátyja. - Lucia szigorú pillantást vetett Matthew-ra. - Egy igazi férfi nem terem ám minden bokorban.

Emma kárörvendő pillantást vetett a bátyjára, és nekilátott a sültnek.

- Még mindig kutatok a bokrok között - mondta ártatlan pislogással.

Vacsora után Emma kiment az apjával sétálni a kertbe. Az ő útmutatásai alapján ismerte meg a virágokat, és szerette meg a kertészetet.

- Hogy halad a könyved? - érdeklődött.

- Sehogy. Egy nagy halom szemét az egész.

- Mindig ezt mondod - nevetett fel Emma.

- Mert az alkotásnak ebben a szakaszában ez az igazság. - A férfi átölelte a lánya derekát, és úgy sétáltak tovább. - De a családi vacsora meg a kertészkedés segít, hogy egy időre félretegyem a sok haszontalanságot. Aztán amikor visszaülök az asztalhoz, már nem is tűnik olyan rossznak. És te hogy vagy, szép kislány?

- Jól. Remekül. Rengeteg a munkánk. A hét elején összeültünk egy kis üzleti tárgyalásra, mert a bevételünk jelentősen megnőtt, és döntenünk kell a felhasználásáról. Mindig az jár az eszemben, hogy milyen szerencsés vagyok. Szeretem a munkámat, és a legjobb barátnőimmel dolgozhatok együtt. Anyával mindig azt mondtátok, hogy akkor leszek boldog, ha olyan szakmát találok, amit örömmel végzek. Nos, ez sikerült!

Emma megfordult, mert észrevette az anyját, aki egy kabáttal a kezében közeledett feléjük.

- Hűvös van, Phillip. Meg akarsz fázni, hogy aztán hallgathassam a panaszkodásodat?

- Leleplezted a tervemet. - A férfi engedelmesen tűrte, hogy a felesége ráadja a kabátot.

- Tegnap találkoztam Pammel - mondta az asszony, Carter anyjára célozva. - Annyira izgatott az esküvő miatt! Én is nagyon örülök, hogy két kedves ismerősöm egymásba szeretett. Pammel mindig jóban voltunk, és határozottan kiállt mellettem, amikor egyesek megbotránkoztak azon, hogy az apád feleségül veszi a házvezetőnőjét.

- Meg sem fordult a fejükben, hogy részemről ez csak egy ügyes húzás, és így nem kell többé fizetnem a fáradozásaidért.

- A gyakorlatias jenki. - Lucia a férfihoz simult. - Egy igazi rabszolgahajcsár.

Milyen tökéletesen illenek egymáshoz, gondolta Emma meghatottan.

- Jack nemrég említette, hogy te vagy a leggyönyörűbb nő a világon, és még mindig abban reménykedik, hogy egy napon hajlandó leszel elszökni vele.

- Emlékeztess, hogy alaposan lássam el a baját, ha legközelebb a szemem elé kerül - kacsintott Emmára Phillip.

- Milyen kedves fiú! Lehet, hogy a végén meg kell verekedned értem, Phillip. - Lucia szerelmes pillantással nézett fel a férjére.

- Mi lenne, ha inkább megmasszíroznám a lábadat?

- Rendben. Emmaline, egy percig se habozz, ha találsz egy olyan férfit, aki jól meg tudja masszírozni a lábadat. Ez a képesség sok hibát megbocsáthatóvá tesz.

- Ígérem, hogy nem felejtem el. Most viszont mennem kell. - A nő mindkét szülőjét átölelte. - Szeretlek titeket.

Kifelé menet Emma még egyszer hátranézett. Az apja megfogta az anyja kezét a cseresznyefa ágai alatt, amelyen még nem nyíltak ki a virágok. Aztán gyengéden megcsókolta a feleségét.

Nem csoda, hogy javíthatatlanul romantikus vagyok, sóhajtott fel Emma. Teljesen érthető, ha a szülei boldogságát látva ő is ilyen kapcsolatra vágyik.

Beszállt a furgonba, és eszébe jutott a hátsó lépcsőn elcsattant csók.

Talán csak flört és kíváncsiság volt. Vagy egy hirtelen támadt testi vonzalom. Akkor is ostobaság lenne úgy tenni, mintha semmi sem történt volna. És Jack sem dughatja homokba a fejét.

Ideje szembenézni a történtekkel.

6.

A felújított régi ház emeletén berendezett dolgozószobában Jack a számítógépnél ült, és a fényképész műterem új tervein dolgozott. A megállapodás szerint a munkát a szabadidejében végzi el, mert Macnek és Carternek nem sürgős a befejezése. Így kedvére szöszmötölhetett a terveken, többször átgondolva és alaposan kidolgozva minden apró részletet.

Parker új elképzelése szerint nemcsak az emeleti lakóteret, hanem a földszinti stúdiót is ki kell bővíteni, ezért az átalakítás az épület teljes szerkezetét érinti. Jack is jobb megoldásnak tartotta egy füst alatt elvégezni a két munkát, még akkor is, ha ez azt jelentette, hogy minden addig elkészült tervét félre kellett söpörnie.

A nagyobb változtatás több lehetőséget jelentett, és Jack élvezte, hogy szabadon játszadozhat a vonalakkal meg a térrel, és még a műterem új nyílászáróin beáradó fények játékát is megtervezte. Ha megnöveli a mostani mosdóhelyiség és a tároló alapterületét, akkor a fürdőszoba szélesebb lehet, és beállíthat egy nagyobb zuhanykabint. A turbékoló szerelmespár ezt később még értékelni fogja. Mac kívánságát is teljesíteni tudja, és az ügyfeleinek végre lesz egy kényelmes öltözője. A bővítésnek köszönhetően megduplázódik a raktár területe, ahol Mac a felszerelését meg a kellékeit tartja.

Most pedig Carter emeleti dolgozószobája következik...

A férfi hátradőlt, ivott egy kis vizet, és megpróbált egy angoltanár fejével gondolkodni. Milyen környezetre lehet szüksége a munkához? A helyiség legyen praktikus és egy kicsit konzervatív, mert ez jellemző Carterre. Beépített könyvszekrények a falak mentén. Kétfalnyi felület biztosan kell.

A régi szekretereket idéző polcos és ajtós szekrények kellenek, határozta el Jack, és elfordult a számítógéptől, hogy egy gyors vázlatot készítsen a rajzasztalnál. A lenti polcokon tarthatja az irodaszereket és a diákok dolgozatait.

Ne legyen túl modern és divatos, mert ez nem jellemző Carterre.

Sok sötét fafelület és angolos stílusjegyek. Nagy ablakok, hogy a helyiség összhangban legyen az épület többi részével. A tetőt egy kicsit meg fogja dönteni, hogy megtörje az egyenes vonalakat, és beépít néhány világítóablakot. És kialakít egy alkóvot, ahol be lehet rendezni egy kényelmes ülősarkot. Ez a megoldás eredetibbé teszi a szobát.

Olyan helyiséget kell terveznie, ahová egy férfi visszavonulhat, ha összezördült a feleségével, vagy egy kis délutáni alvásra vágyik.

Ide jön egy nagy erkélyajtó, ami egy kis teraszra nyílik. Talán Cartemek jólesik a szabad levegőn elszívni egy szivart, és meginni egy konyakot. Ki tudja.

Jack egy pillanatra abbahagyta a munkát, és a balján lévő monitorra pillantott, hogy megnézze a baseballmeccs állását. A terveken gondolkodott, de közben a két csapat küzdelmét figyelte. Bosszúsan látta, hogy a Phillies nagy fölénnyel vezet a Red Sox ellen.

Ez nem jó.

Visszatért a rajzhoz, és ismét a munkára összpontosította a figyelmét. Ekkor hirtelen eszébe jutott Emma.

Jack ingerülten a hajába túrt, és halkan elkáromkodta magát. Pedig már azt hitte, hogy megszabadult tőle! Mindig büszke volt arra, hogy külön rekeszben tudja tartani a gondolatait. Az egyikben volt a munka, a másikban a baseball, a többiben pedig az, amivel éppen foglalkozni akart. Úgy döntött, hogy Emma rekeszét nem nyitja ki, és eddig sikerült is tartania magát az elhatározásához.

Nem akart Emmára gondolni. Mi értelme lenne? Egyértelmű, hogy nagy hibát követett el, de azért nem fog összedőlni a világ. Megcsókolta Emmát. Na és?

És milyen csodálatos csók volt! De akkor is csak egy csók, egy pillanat a sok közül. Beletelik néhány napba, mire megnyugszik, de aztán minden visszazökken a rendes kerékvágásba.

Emmának nem olyan a természete, hogy nehezteljen rá emiatt.

Már csak azért sem, mert ő is benne volt, gondolta a férfi, és a szemöldökét ráncolva kortyolgatta az ásványvizet. Egyáltalán nem ellenkezett, úgyhogy nem haragudhat rá.

Mindössze annyi történt, hogy két felnőtt ember megcsókolta egymást.

Talán Emma azt hiszi, hogy bocsánatot fog kérni tőle? Arra várhat! Majd rájön, hogy napirendre kell térnie az események felett, és semmi nem változott a kettejük kapcsolatában. Jack fontosnak tartotta a jó viszony megtartását, mert nemcsak Dellel állt szoros barátságban, hanem a kis kvartett többi tagjával is. Ráadásul Parker megrendelése miatt az elkövetkező hónapokban a szokásosnál több időt fog a birtokon tölteni.

A férfi ismét a hajába túrt. Ha ez a helyzet, akkor neki is le kell zárnia magában ezt az incidenst.

- A pokolba!

Jack megdörzsölte az arcát, aztán kiadta magának a parancsot, hogy foglalkozzon a munkával. Komor pillantással tanulmányozta az új terv csupasz vonalait. Aztán összehúzta a szemét.

- Várjunk csak egy percet.

Ha egy kicsit elmozdítja az egészet, és a dolgozószobát félig kitolja az épület síkjából, akkor létrehozhat egy félig fedett hátsó udvart. Macéknek lenne egy saját területe, egy kis zöld sziget, ahol még egy kertet is berendezhetnek. Majd Emmának lesznek ötletei a megvalósításhoz.

Ez a megoldás egy izgalmas színfolttal gazdagítja az épületet. Nagyobb lesz a hasznosítható alapterület, de az építkezés költségei szinte alig változnak.

- Zseni vagy, Cooke!

Azonnal nekilátott, hogy lerajzolja az új ötletet, de ekkor kopogtak a hátsó ajtón.

Jack arra gondolt, hogy Del, vagy egy másik barátja akar beugrani hozzá, és felállt az asztaltól Átment a nappalin, hogy kinyissa a konyhába vezető ajtót, de az agya közben a terveken járt. A látogató remélhetőleg hozott magával sört.

Emma állt a verandán, és olyan illatot árasztott, mint egy holdfényes rét.

- Emma...

Beszélni akarok veled. - A nő elviharzott mellette, és berontott a lakásba. Aztán hátradobta a haját, és megpördült.

- Egyedül vagy?

- I... igen.

- Az jó. Áruld el, hogy mi bajod van.

- Nem értem, mire célzol. Próbáld meg részletesebben kifejteni.

- Ne humorizálj, mert nem vagyok vicces hangulatban. Flörtölsz velem, elindítod a kocsimat, megmasszírozod a vállamat, megeszed a tésztámat, kölcsönadod a kabátodat, aztán...

- Tehát csak intenem kellett volna, és továbbhajtani az úton? Vagy hagyni, hogy kékre fagyjál? Ami pedig a tésztát illeti, egyszerűen éhes voltam.

- Ne akard szétválasztani az egyes részleteket, mert mind összefüggenek! - csattant fel a nő, és belépett a nappaliba. - És persze ne hagyjuk ki a vállmasszírozást, meg azt, ami aztán történt.

A férfi követte Emmát a lakás belsejébe.

- Feszültnek és idegesnek tűntél. Akkor nem bántad, hogy megmasszíroztalak.

Emma Jack szemébe nézett. - És aztán?

- Rendben, beismerem, hogy volt „aztán”. Ott voltál, én is ott voltam, és... De nem az történt, hogy rád vetettem magam, te pedig kézzel-lábbal tiltakoztál. Mi csak... - Jack nem merte kimondani, hogy csókolóztunk. - Összeért az ajkunk.

- Összeért az ajkunk? Most úgy beszélsz, mint egy tizenkét éves! Megcsókoltál, Jack!

- Megcsókoltuk egymást.

- De te kezdted!

A férfi elmosolyodott.

- Te is tizenkét éves vagy?

A nő halk sziszegő hangot adott, amitől Jacknek bizseregni kezdett a tarkója.

- Te kezdeményeztél, Jack. Te hoztál bort, te bizalmaskodtál velem a lépcsőn, és masszíroztad a vállamat. Te csókoltál meg.

- Beismerem a bűnösségemet, de ne felejtsd el, hogy azonnal visszacsókoltál. Aztán mégis úgy elrohantál, mintha bántottalak volna.

- Aznap délután dolgoztam, és Parker rám csipogott. Te viszont eltűntél, és azóta is bujkálsz előlem.

- Bujkálok? Csak otthagytam a fogadást, miután faképnél hagytál, és Whitney-t sem bírtam tovább elviselni. Így hát hazamentem. Az elmúlt hetet pedig munkával töltöttem. Lehet, hogy nehezen hiszed el, de én is szoktam dolgozni, és eszem ágában sem volt rejtőzködni előled. Nem értem, miért mondod ezt! - A férfi kifulladt, és nagyon sóhajtott. - Gyere, és üljünk le - tette hozzá békülékeny hangon.

- Nem akarok leülni. Túlságosan mérges vagyok ahhoz, hogy itt üldögéljek veled. Nem teheted azt, hogy egyszerűen megcsókolsz, aztán odébbállsz.

Mivel a nő vádlón ráemelte az ujját, a férfi is Emmára mutatott.

- Te álltál odébb!

- Ez nem igazi Már mondtam, hogy Parker hívott. - nő ingerülten hadonászott a karjával. - De nem tűntem el a helyszínről! Csak vissza kellett mennem a fogadásra, mert a menyasszony meg akarta nézni azt a csokrot, amit a távozása előtt feldob a vendégeknek. Whitney mindenkinek az idegeire megy, de én akkor sem hagytalak faképnél.

A nő a tenyerével meglökte a férfi mellkasát. - Te hagytál ott! És ez nagyon udvariatlan volt tőled.

- Te jó ég, most le akarod harapni a fejem? Beismerem, hogy megcsókoltalak. Olyan ajkad van, hogy... megkívántam, és ezt ki is fejeztem. - A férfi szeme olyan színű lett, mint a viharos égbolt. - Ha jól emlékszem, nem kiáltottál segítségért, és most mégis meg akarsz kövezni érte.

- Nem is a csókról van szó. Illetve arról is, de most sokkal jobban érdekelnek a miértek és a hogyanok.

A férfi értetlenül nézett Emmára.

- Tessék?

- Igenis jogom van egy elfogadható magyarázatot követelni tőled!

- Megkapod, mihelyt féltettél egy értelmes kérdést De erre a zagyvaságra nem tudok válaszolni.

Emma szinte izzott a haragtól. Jack még egyetlen nővel sem találkozott, aki így fel tudta forrósítani maga körül a levegőt Istenem, milyen szexi most!

- Ha nem lehet veled felnőtt módra beszélgetni, akkor...

- Akkor rontsuk el még jobban.

Ha a nő bűnösnek tartja, akkor legalább legyen rá még egy oka. Megragadta, és magához rántotta Emmát, aki csodálkozó hangot adott, mintha megint a miérteket és a hogyanokat akarná firtatni. Ám Jack nem hagyta szóhoz jutni, mert mohón lecsapott az ajkára. A nő nem tiltakozott. Talán úgy meglepődött, hogy nem volt ideje elrántani a száját? Vagy ez a beleegyezés jele? Jacket annyira lekötötte Emma lágy ajkának íze, és a saját fellobbanó vágya, hogy nem törődött az okokkal és a következményekkel.

Megragadta Emma dús haját, és hátrahajtotta a fejét.

Hagyd abba! Emma valóban ezt akarta mondani, de nem tudott megszólalni. Úgy érezte magát, mintha nyakig merült volna a nyári forróságban. Minden józansága szertefoszlott, a haragja elpárolgott, és miután leküzdötte a kezdeti megdöbbenését, mohó igenléssel vetette bele magát a csókba. Amikor a férfi felemelte a fejét, és a nevét súgta, Emma egyszerűen megragadta, és visszarántotta magához. A férfi keze felfedezőútra indult Emma testén. Olyan izgalmas és ingerlő volt, hogy a nőnek elállt a lélegzete.

- Hadd gomboljam ki... - A férfi Emma blúzát kezdte babrálni.

- Rendben. - Emma úgy érezte, hogy most mindent megengedne neki.

Amikor a férfi tenyere Emma vadul dobogó szíve fölé ért, a nő szó nélkül a padlóra rántotta.

Lágy hús, kemény izom és két vágytól megvadult száj feszült egymásnak. Emma kiszabadította magát a férfi karjából, és egy gyors mozdulattal fölébe kerekedett. Felrántotta és elhajította a pólóját, majd harapdálni kezdte a mellkasát. A férfi felnyögött, és egész teste lángolt a szenvedélytől. Felült, és az ölébe ültette a nőt, közben vad csókokkal árasztotta el a száját meg a nyakát. Amikor a vágy teljesen a hatalmába kerítette, türelmetlenül hanyatt lökte Emmát, készen arra, hogy letépje róla a ruhát. A nő könyöke akkorát koppant a padlón, mintha egy pisztolyt sütöttek volna el a szobában. Emma csillagokat látott a fajdalomtól.

- Jaj!

- Mi történt? Ne haragudj, Emma. Nem akartalak bántani. Hadd nézzem.

- Várj egy kicsit, előbb megpróbálok magamhoz térni. - Emma kissé kábán nézett maga elé, de sikerült felülnie. - Bizsereg a könyököm. Istenem, de furcsa érzés.

- Sajnálom. Igazán nagyon sajnálom. - Jack dörzsölni kezdte a nő alsókarját, mert tudta, hogy milyen szörnyű érzés, amikor elzsibbad az ideg. Közben zihálva lélegzett, és próbálta visszanyerni a józanságát.

- Most kinevetsz?

- Dehogy! Eszem ágában sincs. Nem is tudnék most nevetni, mert túlságosan fel vagyok ajzva, és alig kapok levegőt.

- Pedig látom rajtad, hogy nevetni akarsz. - Emma felemelte az ép karját, és szemrehányóan megbökdöste Jack mellkasát.

- Nem. Mindent elkövetek, hogy ne nevesselek ki. - Milyen furcsa, gondolta Jack szórakozottan. Még soha nem jött rá a nevetés, miközben ágaskodik a férfiassága. - Jobb már? Múlik a zsibbadás? - kérdezte, és elkövette azt a hibát, hogy a nő szemébe nézett.

Emma szeme olyan vidáman csillogott, hogy Jack megadta magát, és tiszta szívből kacagni kezdett.

- Igazán nagyon sajnálom.

- Nincs miért bocsánatot kérned, hiszen rendkívül gyengéden bántál velem.

- Ilyen a természetem. De te céloztad meg a padlót, amikor alig öt méterre innen van egy kényelmes heverő, az emeleten pedig egy puha ágy. Nem tudtál uralkodni magadon, és nem vártad meg, amíg egy lágyabb felszínt keresek magunknak.

- Csak a finnyás királykisasszonyoknak van szükségük puha ágyikóra, ha szexelni akarnak.

A férfi érzéki mosollyal végigmérte Emmát.

- Én egyáltalán nem vagyok finnyás, hugicám - mondta, és felült. - Hol is tartottunk?

- Várj! - Emma a férfi mellkasára szorította a kezét. - Milyen lenyűgöző mellizmok! De akkor is várj. - Felemelte még mindig sajgó karját, és hátrasimította a haját. - Most mit művelünk, Jack?

- Ha ezek után még el kell magyaráznom, akkor valamit nagyon elrontottam.

- Komolyan kérdeztem. - Emma lenézett a kigombolt blúzára, amely alól kikandikált a csipkés fehér melltartó. - Nézz ránk. Nézz rám.

- Hidd el, hogy ezt már megtettem. És most is azt teszem. És nem szeretném abbahagyni, mert őrjítően jó tested van. Arra vágyom, hogy...

- Igen, jól tudom, hogy mit akarsz, és én is hasonlóképpen érzek. De nem tehetjük, hogy egyszerűen csak... Úgy érzem, rossz irányba haladunk.

- Szerintem viszont jó az irány. Adj öt percet, és meggyőzlek az igazamról. Talán elég lesz egy perc is.

- Szerintem fél perc sem kéne hozzá. De mégsem tehetjük meg - tette hozzá, amikor látta, hogy a férfi elégedetten elvigyorodik. - Komolyan. Így nem lehet. Illetve egyáltalán nem lehet. Azt hiszem. - A nő érezte, hogy az egész teste bizsereg, lobog, és akarja a folytatást. - Nem tudom, hogy mi a helyes, de azt hiszem, még gondolkodnunk kell. Ne feledd, hogy barátok vagyunk.

- Most különösen barátságos hangulatban vagyok - jelentette ki Jack.

Emma tekintete ellágyult.

- Barátok vagyunk - ismételte meg, és megcirógatta a férfi arcát.

- Igen.

- Ráadásul a barátaink is jó barátok, és nagyon sok szállal kötődünk egymáshoz. Ezért akármennyire is szeretném kipróbálni a heverőt, meg az ágyat és a padlót...

- Emmaline! - A férfi sötétszürke szeme most feketének tűnt. - Ne kínozz!

- A szex sokkal több, mint egy csók a hátsó lépcsőn. Még akkor is, ha az a csók igazán nagyszerű volt. Gondolkodnunk kell, mielőtt döntünk. Jó lenne meztelenül összebújni veled, de nem szeretném elveszíteni a barátságodat. Fontos vagy számomra, Jack.

A férfi nagyot sóhajtott.

- Bárcsak ne mondtad volna ezt! De az az igazság, hogy te is fontos vagy nekem. Mindig is az voltál.

- Akkor adjunk magunknak még egy kis időt, és gondoljuk át a helyzetet. - A nő nekilátott, hogy begombolja a blúzát.

- El sem tudod képzelni, mennyire sajnálom, hogy ezt látom - sóhajtott fel Jack.

- De igen, mert én is ugyanúgy sajnálom. Nem kell segítened - mondta Emma, és talpra ugrott. Felvette a táskáját, amit elejtett, amikor Jack magához ölelte. - Ha ez vigasztal, akkor elárulom, hogy szörnyű éjszakám lesz, és egész éjjel azon jár majd az agyam, hogy mit történt volna, ha nem hagyjuk abba.

- Sajnos ez nem vigasztal, mert én is ugyanúgy fogok szenvedni.

Emma már az ajtónál járt, de most hátranézett: - Te kezdted!

A pocsék éjszaka után Emma a barátnői vigasztalására, és Mrs. G. palacsintájára vágyott. Kis töprengés után arra a következtetésre jutott, hogy a barátnői társaságát feltétel nélkül megkaphatja, de a palacsintát csak akkor, ha először látogatást tesz az edzőteremben.

Felöltözött, és a főépület felé vánszorgott, pedig egyáltalán nem kívánta látni azt a gyűlöletes helyiséget. Még egy kávét sem ivott! Útközben kitérőt tett Mac műterme felé, mert nem akart egyedül szenvedni.

Gondolkodás nélkül belépett az épületbe, és a konyha felé vette az útját. Macen csak egy pamut férfialsó meg egy fehér trikó volt, és a konyhapultnak támaszkodva állt Carterrel szemben. Az arcán elégedett mosoly ragyogott, a kezében pedig egy csésze illatos kávé gőzölgött. Carter is mosolygott, de ő már a szokásos gyapjúszövet öltönyében volt.

Kopognom kellett volna, gondolta Emma. Mivel már Carter is itt lakik, nem ronthat be bármikor a barátnője lakásába.

- Szia - mondta Mac, és üdvözlésképpen felemelte a csészéjét.

- Elnézést kérek a zavarásért.

- Megint elfogyott a kávéd?

- Nem, csak...

- Csináltam eleget - sietett a segítségére Carter. - Van egy egész kancsóval.

Emma bánatos pillantást vetett a férfira.

- Milyen kár, hogy nem engem akarsz feleségül venni Mac helyett.

A férfi füle egy kicsit elvörösödött, de gyorsan feltalálta magát.

- Talán, ha mégsem úgy alakulnak a dolgok...

- Azt hiszi, hogy most aranyos - jegyezte meg Mac gunyoros hangon. - És igaza van. - A vőlegényéhez lépett, és megigazította a nyakkendőjét.

A szerelmespár csókja könnyed és meghitt volt. Nem csoda, hiszen tudják, hogy még rengeteg idejük lesz mély és szenvedélyes csókolózásra.

Emma tiszta szívből irigyelte őket.

- Ideje indulnod az iskolába, professzor úr. Gyújts világosságot az ifjú elmékben.

- Az a tervem. - A férfi felvette az aktatáskáját, és megcirógatta Mac égővörös haját. - Viszlát, este. Szia, Emma.

- Szia.

Carter kinyitotta az ajtót, és még egyszer visszanézett. Közben jól beverte a könyökét az ajtófélfába.

- A pokolba! - sziszegte halkan, és becsukta maga után az ajtót.

- Most már csak minden harmadik alkalommal veri be magát... Mi van veled? - nézett a barátnőjére Mac. - Mitől lettél ilyen vörös?

- Semmi - motyogta Emma, és azon kapta magát, hogy a saját könyökét dörzsöli. Eszébe jutott, hogy milyen körülmények között sérült meg. - Tényleg semmi bajom, csak útban a kínzókamra felé benéztem hozzád. Azt tervezem, hogy a szenvedéseim után palacsintát kérek Mrs. G-től.

- Ha vársz két percet, én is jövök, csak gyorsan átöltözöm.

Mac felrohant a lépcsőn, Emma pedig idegesen járkálni kezdett a konyhában. Hogyan tudná a lehető legtapintatosabb módon elmesélni Macnek, hogy mi történt Jack lakásán? Kénytelen beszámolni az eseményekről, ha feloldozást akar kérni tőle a régi szabály alól, amely úgy szól, hogy nem fekszünk le a barátnőink volt szerelmével. Az exszabály...

Mac és Jack jó barátok, és ez fontos lehet. Még fontosabb, hogy Mac fülig szerelmes Carterbe. Hiszen nemsokára férjhez megy, az ég szerelmére! Milyen barátnő az, aki megtalálta a nagy Őt, és mégis ragaszkodik az exszabályhoz?

Milyen önző és kicsinyes hozzáállás!

- Menjünk, mielőtt meggondolom magam - jelentette be Mac, és egy feszes sporttrikóban, szűk biciklis nadrágban, meg egy kapucnis felsőben bekocogott a helyiségbe. - Szinte érzem, ahogy feszülnek az izmaim, és látom csodálatos karjaimat az ujjatlan ruhában!

- Hogy lehetsz ilyen? - förmedt rá Emma.

- Milyen? Mi a bajod?

- Kisgyerek korunk óta barátnők vagyunk, de mégsem értem, miért ragaszkodsz hozzá, amikor nem is akarod Őt.

- Kit? Cartert? Dehogynem. Látszik rajtad, hogy még nem ittál kávét.

- Ha kávét iszom, magamhoz térek, és rengeteg okot találok arra, hogy ne menjek edzeni. És most nem is erről van szó.

- Rendben. Akkor áruld el, hogy miért haragszol rám?

- Éppen ellenkezőleg. Te haragszol rám.

- Akkor kérj bocsánatot, és minden el van felejtve. - Mac kinyitotta az ajtót, és kiviharzott.

- Miért kéne bocsánatot kérnem? Hiszen még idejében abbahagytam. - Emma követte a barátnőjét, és becsapta az ajtót maguk mögött.

- Mit hagytál abba?

Emma felnyögött, és megdörzsölte a szemét.

- Ez biztosan a kóros koffeinhiány miatt van, és az agyam még nem működik. A közepén kezdtem... Illetve a végén.

- Azonnal áruld el, hogy miért haragszom rád, mert különben nem tudom átélni a szerepemet. Te undok szuka! - tette hozzá színpadias hanghordozással.

Emma mély levegőt vett. Most vagy soha.

- Megcsókoltam Jacket. Illetve ő csókolt meg engem. Aztán elbujdosott előlem, ezért átmentem hozzá, hogy alaposan összeszidjam, és akkor megint megcsókolt. Aztán én is. Utána a padlón fetrengtünk, és vetkőzni kezdtünk, de én jól bevertem a könyökömet. A fájdalom magamhoz térített. Tehát még idejében abbahagytam, és semmi okod arra, hogy haragudj rám.

Mac az első mondat után tágra nyílt szemmel nézett Emmára, de most még jobban megdöbbent.

- Micsoda? Mit mondtál? - A kezével megveregette fülét, és megrázta a fejét, mintha víz ment volna bele, és rosszul hallana. - Micsoda?

- Nem fogom még egyszer elmesélni. Az a lényeg, hogy abbahagytam, és elnézést kértem.

- Jacktől?

- Nem... illetve igen. De most rád gondoltam, és még egyszer bocsánatot kérek.

- De miért?

- Az isten áldjon meg, Mac! Nem emlékszel a szabályra?

- Rendben. - Mac elhallgatott, csípőre tette a kezét, és a messzeségbe nézett. - Nem megy. Még mindig nem értek egy szót sem. Talán próbáljuk meg így. - Két kezével törlő mozdulatokat végzett, majd a levegőbe mutatott. - Itt van a tábla, tisztára törölve. Kezdjük az elején. Te és Jack... istenem, még most sem tudom felfogni! Szóval te és Jack elkaptátok egymás száját.

- Én nem fogalmaznék ilyen tréfásan. Te is jól tudod, hogy Jack remekül csókol.

- Én tudom?

- És nem is azért kérek bocsánatot, mert az első csók teljesen váratlanul ért. Illetve nem teljesen, mert már a motorháztető alatt is éreztem a bizsergést.

- A motorháztető alatt? Mi az ördögről beszélsz? Már értem! A lerobbant kocsi! Esküszöm, Emma, téged csak az képes megérteni, aki legalább ezer éve ismer.

- De nem számítottam arra, hogy hoz egy pohár bort, amikor megpihenek a lépcsőn. Ott üldögéltem a hátsó lépcsőn, és meg sem fordult a fejemben, hogy...

- Bor... Hátsó lépcső - motyogta Mac. - Megvan! - ragyogott fel az arca. - A szörnyeteg menyasszony esküvője!

- Aztán megmasszírozta a vállamat, és akkor már sejthettem volna, de úgy terveztem, hogy nemsokára visszamegyek a fogadásra. Amikor felálltam, hogy elinduljak, megcsókolt a lépcsőn. Csak akkor jöttem rá, hogy mit tettem, amikor Parker rám csipogott, hogy a menyasszony látni akarja a csokrot. De ez nem nevezhető árulásnak! Hiszen neked ott van Carter.

- Mi közöm van nekem ehhez?

- Az a lényeg, hogy nem feküdtem le vele.

Egy hangosan csicsergő madár szállt el mellettük, és szinte súrolta a fejüket, de Emma nem törődött a jókedvű tollas teremtménnyel, hanem csípőre tette a kezét, és haragos arccal folytatta a védőbeszédét.

- A csókolózás mindkét alkalommal meglepetésszerű volt, a padlón fetrengés pedig egy pillanatnyi fellángolás miatt történt. Még időben abbahagytam, és nem szegtem meg a szabályt, de azért bocsánatot kérek tőled.

- Örömmel elfogadom a bocsánatkérésedet, ha elárulod, hogy mi közöm van nekem ehhez!

- Nem emlékszel az exszabályra?

- Mi van? Az exszabályra? Akkor sem értem, hogy... Várj csak! Azt hiszed, hogy Jack és én... Szerinted lefeküdtem Jackkel? Jack Cooke-kal?

- Hát persze, hogy Jack Cooke-kal. Ki másról lenne szó?

- Soha nem feküdtem le Jackkel.

- De igen! - erősködött Emma, és megbökte a barátnőjét.

- Nem! - mondta Mac, és ő is megbökte Emmát. - Hidd el, hogy fel tudom sorolni azokat, akikkel lefeküdtem, és Jack nincs a listán. Fel sem merült a neve. Biztos vagyok abban, hogy nem fetrengtem vele a padlón, és nem vetkőztettem le.

- De... - Emma értetlenül nézett maga elé. - Amikor először eljött hozzánk Dellel a főiskolai szünetekben, akkor ti...

- Egy kicsit flörtöltünk, de semmi több nem történt. Soha nem bújtunk ágyba, a padlón sem gabalyodtunk össze, és nem szabadultunk meg a ruháinktól egymás társaságában. Elég világos voltam?

- Mindig azt hittem, hogy...

- Megkérdezhetted volna - vonta fel Mac gúnyosan szemöldökét.

- Nem akartam, mert... én szerettem volna flörtölni vele, de te megelőztél, ezért nem tehettem. Aztán arra következtetésre jutottam, hogy... Később láttam, hogy megint csak barátok vagytok, és úgy gondoltam, hogy hatályba lépett az exszabály. Legalábbis azt hittem.

- Neked egész idő alatt tetszett Jack?

- Időnként voltak fellángolások, de a szabály miatt mindig elfojtottam őket. Be kell vallanom, hogy az utóbbi időben egyre nehezebben ment. Istenem, mekkora ökör vagyok! - kiáltott fel Emma, és arcon ütötte magát.

Mac karba tette a kezét, és szigorú pillantást vetett Emmára.

- Majdnem lefeküdtél egy férfival, akivel én soha nem bújtam ágyba! Milyen barátnő az ilyen?

Emma lehorgasztotta a fejét, és megremegett az ajka.

- Már mondtam, hogy bocsánatot kérek.

- Lehet, hogy megbocsátok, de csak akkor, ha végre értelmesen és összefüggően elmesélsz mindent. A legapróbb részletre is kíváncsi vagyok. - Mac megragadta Emma karját, és futólépésben folytatták az utat a fő épület felé. - Ez persze csak egy jó erős kávé után lehetséges, ezért minél előbb neki kell látnunk az edzésnek, hogy kiérdemeljük a reggelit.

- Mi lenne, ha kihagynánk az edzést, és egyből rátérhetnénk a kávéra?

- Szó sem lehet róla! Fel akarom pumpálni az izmaimat. - Mac a főépület oldalsó bejáratához sietett, és felszaladt a lépcsőn. Laurel és Parker éppen akkor lépett ki az edző teremből, amikor Emmáék felértek a második emeletre. - Emma megcsókolta Jacket, és majdnem lefeküdtek egymással! - kiáltotta oda nekik Mac.

- Micsoda? - kérdezte a két nő egyszerre.

- Most nem beszélhetek róla, mert még nem ittam meg a kávémat. Csak a reggeli kávém, és néhány palacsinta elfogyasztása után vagyok hajlandó élménybeszámolót tartani - jelentette ki Emma, és mogorva pillantást vetett az elliptikus trénerre.

- Azonnal szólok Mrs. G-nek - hadarta Laurel, és elviharzott.

- Jack? Jack Cooke-ról van szó? - hüledezett Parker. Mac megfeszítette a karját, és az edzőgéphez lépett.

- Igen, róla.

Amikor a reggeliző asztalnál ültek, Emma végre boldog mosollyal szorította magához az első bögre kávéját. Mac felemelte a kezét.

- Jobban jártok, ha a történet első részét én mesélem el, mert úgy gyorsabban végzünk, és senki nem kap idegösszeomlást a türelmetlenségtől. Tehát Emmának már régen tetszik Jack, de azt hitte, hogy volt köztünk valami, többek között lefeküdtünk egymással, ezért az exszabályhoz tartotta magát, és némán szenvedett.

- Nem szenvedtem! - tiltakozott Emma.

- Ezt a részt én mondom el! Tehát a szörnyeteg menyasszony esküvőjén Jack észrevette, hogy szegény Emma milyen feszült, és szívességből megmasszírozta a vállát. És persze meg is csókolta. Aztán megszólalt Emma csipogója, mert Pakernek szüksége volt rá.

- Tehát ez volt a bajod. Köszönjük, Mrs, G. - Parker Mrs. G-re mosolygott, és elvett egy palacsintát a tálcáról, amit házvezető nő az asztalra helyezett.

- Tegnap este pedig, egy hét várakozás után, Emma átment Jackhez, hogy magyarázatot kérjen tőle. Az események felgyorsultak, és a végén meztelenül fetrengtek a padlón,

- Csak félig voltunk meztelenek. Sőt talán csak negyedig - magyarázta Emma. - Tovább biztosan nem.

- Ma reggel bocsánatot kért tőlem, amiért majdnem lefeküdt én képzeletbeli exemmel.

- Nagyon helyes - szólalt meg Mrs. Grady. - Egy rendes nő nem halássza el a barátnője lovagját. Még akkor sem, ha már kiadták az útját.

- Ez csak... valahogy megtörtént - mentegetőzött Emma, és lesütötte a szemét, mert nem bírta elviselni Mrs. G. szigorú pillantását. - Már mondtam, hogy nagyon sajnálom, és abbahagytam, mielőtt tulajdonképpen...

- Azért, mert jó kislány vagy, és őszinte a lelked. Egyél egy kis friss gyümölcsöt, Emma. A szex is jobban esik, ha az ember egészségesen táplálkozik.

- Igenis! - Emma egy darab ananászt szúrt a villájára.

- Még most sem értem. Miért hitted azt, hogy Mac lefeküdt Jackkel? - kérdezte Laurel, és gyümölcsös öntetet locsolt a tányérján lévő palacsintára. - Ha tényleg megtörtént volna, akkor addig dicsekszik vele, amíg mindnyájan a pokolba kívánjuk.

- Nem is igaz!

- Hidd el, hogy úgy lett volna. - Mac elgondolkodott. - Igen, igazad van. Akkoriban biztosan dicsekedtem volna, de azóta sokat fejlődtem.

- Na, és milyen volt? - érdeklődött Parker.

- Kivételesen jó. Már a hátsó lépcső előtt is sokat mutatott a műszer, de akkor igazi rekordot állított fel.

Parker bólintott, és nekilátott a reggelinek.

- Fantasztikusan csókol.

- Igen. Hé, te honnan tudod? - Amikor Parker elmosolyodott, Emmának leesett az álla. - Te is? Te és Jack? Mikor? Hol?

- Szerintem ez gusztustalan - morogta Mac. - Egy újabb barátnő, aki rámozdult a képzeletbeli exemre.

- Kétszer csókolóztunk. Az első alkalommal első éves voltam a Yale-en, később összefutottunk egy házibuliban, és visszakísért a kollégiumba. Jó volt. Nagyon jó. De akármilyen remekül csókolt, akkor is úgy éreztem magam, mintha a testvéremmel csókolóznék. Szerintem ezzel ő is így volt, akármilyen nagy csókbajnok vagyok. Ezért nem is lett az egészből semmi. Gondolom, titeket nem zavart ez az érzés.

- Igazad van. Nem testvéri érzelmeket tápláltunk egymás iránt. Miért nem árultad el nekünk soha, hogy csókolóztál Jackkel?

- Nem tudtam, hogy be kell számolnom minden férfiról, akit megcsókoltam az életem során. De ha akarod, készítek egy listát.

Emma felnevetett.

- Abban biztos vagyok, hogy hamar össze tudnád állítani. - Emma Laurelre nézett. - Neked nincs jelentenivalód Jackről?

- Nagyon bosszús és csalódott vagyok, de nincs. Még képzeletben sem. Pedig ezek után úgy vélem, hogy legalább egyszer megkörnyékezhetett volna. Micsoda szemét alak! Na és te, Mrs. G?

- Néhány évvel ezelőtt karácsonykor, a fagyöngykoszorú alatt. Csapodár természetem van, ezért futni hagytam, nehogy összetörjem a szívét.

- Szerintem Emnek le kéne vadásznia, méghozzá könyörtelenül - jelentette ki Mac, és felvonta a szemöldökét - Jack teljesen védtelen lenne Emmaline ellenállhatatlan vonzerejével szemben.

- Nem tudom. - Emma a szemöldökét ráncolta. - Gondolkodnom kell, mert ez bonyolult. Jack a barátom, illetve a barátunk. Ráadásul Del legjobb barátja is. Del pedig a bátyád - nézett Parkerre. - Jack olyan közel áll mindnyájunkhoz, mintha a testvérünk lenne. Mi pedig barátok és üzlettársak is vagyunk. Del a jogtanácsosunk, Jack pedig segít nekünk, amikor szükségünk van rá. Most is éppen az átalakításokat tervezi. Sokféle kapcsolat van köztünk, és mindegyik nagyon bonyolult.

- Márpedig a szexnél semmi sem tudja jobban összekuszálni a szálakat - szólalt meg Mac.

- Pontosan. Mi van, ha kialakul köztünk valami, ami később véget ér? Akkor kényelmetlenül érezzük magunkat egymás társaságában, és a végén mindenki feszengeni fog, ha együtt vagyunk? Pedig most minden olyan jól megy. A szex nem éri meg, hogy felborítsuk az egyensúlyt.

- Akkor nem jól csináljátok - jegyezte meg Mrs. Grady, és megcsóválta a fejét. - Az a baj a fiatalokkal, hogy túl sokat gondolkodnak. Én megyek, elkezdem a mosást.

Emma a palacsintákat piszkálgatta a tányérján.

- Mrs. G. azt hiszi, hogy gyengeelméjű vagyok, pedig csak meg szeretném akadályozni a bonyodalmakat.

- Akkor az elején fektessétek le az alapszabályokat. Beszéljétek meg, hogy mit vártok egymástól, és hogyan fogjátok kezelni az esetleges problémákat.

- Miféle alapszabályokra gondolsz?

Parker vállat vont.

- Azt már neked kell eldöntened, Emma.

7.

Emma a munkaasztalnál dolgozott, és közben a CD-lejátszóból áradó kellemes zenét hallgatta. Az egyik ügyfele a hét közepén leánybúcsút rendez a barátnőjének, és vidám, nőies dekorációkat rendelt az eseményre. A kedves, apró gerberák tökéletesen megfelelnek a célnak.

Emma a csap alatt méretre vágta a virágok szárát, és elképzelte, hogy milyen szépen fognak mutatni az elkészült díszekben. Frissek és gyönyörűek, gondolta elégedetten, miközben tápoldatos vízbe állította őket.

A hűtőbe tette az első adagot, hogy megőrizze a frissességüket. Éppen a második szállítmányért indult, amikor meghallotta Parker kiáltását.

- Itt vagyok hátul! - szólt oda a barátnőjének. Parker belépett, és figyelmes pillantással felmérte a sok virágot, zöld növényt, kosarat és szerszámot.

- A McNickery menyasszony búcsúztatóra készülsz?

- Igen. Nézd, milyen szép színesek ezek a gerberák. Egyszerűen tökéletesek!

- Mit készítesz nekik?

– Az asztalon három zöld növénykompozíció lesz, viaszvirággal, lila akáccal és színes szalagokkal. A tartóedényeket citromlevéllel borítom. Az ügyfél az előszobaasztalra kért egy gerberás összeállítást, a kandallóban egy gyertyás virágdíszt akar elhelyezni, a női mosdóban pedig egy nagyon finom, nőies csokrot. Mindezt még a tizenegy órás konzultáció előtt el kell készítenem, úgyhogy neki is látok.

- Ünnepélyes és elegáns lesz - állapította meg Parker, és még egyszer végignézett Emma munkaasztalán. - Tudom, hogy nagyon be vagy táblázva, de nem tudnád beszorítani még egy háznál tartott rendezvény feldíszítését?

- Mikor?

- Jövő csütörtökön. Tudom, hogy nincs időd - mentegetőzött, amikor meglátta Emma elutasító arcát. - leendő ügyfél a központi számot hívta, és tudtam, hogy el vagy havazva, ezért nem kapcsoltam át hozzád.

A nő részt vett a Folk-Harrigan-esküvőn, és azóta nem tudja elfelejteni a gyönyörű virágaidat. Egy újabb győzelem a szörnyeteg menyasszony aljasságával szemben.

- Ezt csak azért mondod, hogy rábeszélj.

- Igen - ismerte be Parker, majd zavartalanul folytatta: - A hölgy eredetileg azt tervezte, hogy vágott virágokat helyez a vázákba, de miután látta a munkádat, már nem éri be ennyivel. Szinte a megszállottja lett a díszeidnek.

- Hagyd abba!

- Állandóan a csodálatos esküvői dekoráció jár a fejében.

- Parker!

- Se éjjele, se nappala, amióta látta, hogy mire képes egy igazi szakember.

- Gyűlöllek! Milyen rendezvényről van szó, és mit akar?

Parkemek még idejében sikerült egy együtt érző mosollyal leplezni az önelégült pillantását. Emma mindig bámulta ezt a képességét.

- Egy babaköszöntő lesz, és a kandallódísztől eltekintve, nagyon hasonlít ahhoz, amit most csinálsz. Lányos kiegészítőket akar, sok-sok rózsaszínnel, mert kislányt várnak. Egyébként azt mondta, hogy teljesen rád bízza magát

- Nagyon kevés az idő, de majd felhívom a nagykereskedőmet, és megkérdezem, hogy mit tud tenni. Még a jövő hetemet is meg kell néznem.

- Én már megtettem helyetted. A hétfőd tele van, de kedd délután van egy kis szabad időd. Szerdán kezded a pénteki rendezvény dekorációját, és csütörtökön a szombatit. Ha azon a két napon Tink bejön segíteni, akkor talán ketten meg tudjátok csinálni a babaköszöntőt is. A menyének szervezi az ünnepséget - tette hozzá Parker. - És ez lesz az első unokája.

Emma felsóhajtott.

- Tudtad, hogy el fogom vállalni!

- Igen. - A nő megveregette Emma vállát, és látszott rajta, hogy nem érez bűntudatot az érzelmi zsarolás miatt. - Ha akarod, behívhatod Tiffanyt vagy Beachet is.

- Tinkkel el tudjuk intézni. - Emma bevitte a hűtőbe a kővetkező adag gerberát, majd visszajött a munkapulthoz. - Mihelyt itt végeztem, felhívom az ügyfelet, és kikérdezem, hogy mit akar. Még nem biztos, hogy el tudom vállalni.

- Az asztalodra tettem a nevét és a telefonszámát.

- Sejtettem. De ez sokba fog kerülni neked.

- Mit kérsz?

- Felhívtam a garázst, és elkészült a kocsim, de nem tudok ma elmenni érte. A holnapom is ugyanilyen zsúfolt.

- Majd elintézem.

- Hát persze. - Emma a munkaasztalára pillantott, és fáradtan masszírozni kezdte a tarkóját - Így lesz egy szabad órám, és addig foglalkozhatok a türelmetlen nagymamával.

- Akkor most felhívom, és megnyugtatom. Közlöm vele, hogy majd jelentkezel. Erről jut eszembe: beszéltél már Jackkel?

- Nem. Még a töprengő és vívódó fázisban vagyok. Ha beszélnék vele, akkor már csak arra tudnék gondolni, hogy... szóval, hogy minél előbb ágyba bújjunk. Köszönöm, hogy az eszembe juttattad! Most még nehezebb lesz a munkára koncentrálnom.

- Hagyjalak magadra?

- Nagyon vicces - morogta Emma. - Megmondtam neki, hogy gondolkodnunk kell, legalábbis én gondolkodni fogok. Mert jól tudjuk, hogy a szex nem minden - tette hozzá színpadias komolysággal.

- Sokkal nagyobb tapasztalatod van a szex terén, ezért kénytelen vagyok meghajolni a tudásod előtt.

- Nekem azért jut több belőle, mert nem félemlítem meg a férfiakat. - Emma gyors pillantást vetett Parkerre.

- Ezt nem sértésnek szántam.

- Egyáltalán nem bánom, ha elriadnak tőlem, mert ezzel rengeteg időt spórolok meg. - Parker az órájára nézett. - Márpedig az idő pénz. Nemsokára találkozom egy menyasszonnyal a városban, Macnek pedig el kell intéznie egy házhozszállítást. Sietek, és megkérem, hogy tegyen ki a garázsnál. Négyre itt is vagyok. Ne feledd, hogy ma este fél hétkor lesz egy esti megbeszélésünk.

- Benn van a határidőnaplómban.

- Akkor viszlát, este. És nagyon köszönöm, Emma. Komolyan - tette hozzá Parker, és kisietett a helyiségből.

Miután egyedül maradt, Emma letakarította a munkaasztalt, és a fertőtlenítőkenőcs után nyúlt, ami számára olyan mindennapos ápolószer volt, mint más nőnek a kézkrém. Lekezelte a szúrt és vágott sebeket, aztán készülődni kezdett a konzultációhoz.

Elégedetten végignézett az irodájában sorakozó díszeken, fényképalbumokon, és magazinokon, majd felhívta a számot, amit Parker az asztalán hagyott. A leendő nagymama repesett az örömtől. Beszélgetés közben jegyzetelt, és számításokat végzett az apró rózsák meg a miniatűr liliomok számáról. A rózsák rózsaszínűek lesznek, a liliomok pedig fehérek. A nagyobb díszekhez szükséges virágok számát is leírta. Kell néhány sötétlila liliom, és fehér meg rózsaszín cirmos rózsa.

Az ügyfél kedves, nőies, ugyanakkor elegáns dekorációt kért - ha jól értette a mondanivalóját. Felírta a szállítás idejét meg a pontos címet, és megígérte, hogy még aznap délután elküldi a részletes szerződést e-mailben.

Aztán az órájára pillantott, és felhívta a nagykereskedőjét. A gyors megbeszélés után felszaladt az emeletre, hogy a munkaruháját elegáns kosztümre cserélje.

A tükör előtt állva megigazította a sminkjét, és eszébe jutott Jack. Vajon ő is töpreng és gondolkodik?

Hirtelen a számítógéphez szaladt, és írt neki egy e-mailt.

Én még mindig gondolkodom. És te?

Gyorsan elküldte a levelet mielőtt meggondolná magát.

Jack az irodában ült, és ellenőrizte, hogy az asszisztense milyen változtatásokat végzett a terven. Az új építkezési projekt állandóan változott, mert az ügyfelek újabb és újabb ötletekkel álltak elő. Impozáns épületet akartak, és meg is kapták, gondolta a férfi. Először hat kandallót kértek, később úgy döntöttek, hogy legyen inkább kilenc. Aztán rájöttek, hogy kell egy felvonó is.

A legújabb változtatás szerint az úszómedencét egész évben használni fogják, és egy üvegfalú átjáróval kötik a főépülethez.

Szép munka, Chip, gondolta Jack, de azért itt-ott igazított a tervrajzon. Szemügyre vette a végeredményt, és a statikus által jóváhagyott rajzokat.

Jó, döntötte el. Nagyon, nagyon jó. A régi udvarház méltóságteljes külseje megmaradt, és az ügyfél már januárban róhatja a hosszakat az úszómedencében.

Mindenki boldog lehet.

Belépett az e-mail fiókjába, hogy az ügyfélnek elküldje a rajzokat, és a jóváhagyását kérje. Ekkor észrevette, hogy van egy levele Emmától.

Kinyitotta, és elolvasta az egyetlen sorból álló üzenetet.

Még hogy gondolkodik-e?

Emma biztosan nem tudja, hogy szinte másra sem tud gondolni, és állandóan őt látja maga előtt, főleg meztelenül. Olyan szórakozott lett emiatt, hogy aznap reggel mindent sokkal lassabban csinált, mint máskor.

Úgy döntött, hogy ezt nem árulja el neki. De akkor mit válaszoljon? Egy darabig töprengett, majd mosolyogva megnyomta a válasz gombot.

Arra gondolok, hogy ma este átjöhetnél, egy szál esőkabátban és egy könyökvédőben.

Miután megnyomta a küldés gombot, hátradőlt a széken, és elképzelte a látványt. Emma esőkabátban, és magas sarkú cipőben. Piros körömcipőben. Lassan kibogozná az övét, és...

- Hahó! Merre jársz, Jack?

Jack képzeletben még mindig a rövid fekete ballonkabát övével babrált, ezért kissé kábán nézett fel Delre.

- Szia, Jack. Nagyon elgondolkodtál.

- Csak a munka... A rajzok. - A pokolba! Jack gyorsan bezárta az e-mail ablakát, és remélte, hogy Delnek nem tűnik fel a hirtelen mozdulat. - Neked nincsen semmi dolgod?

- A bíróságra megyek, de itt jobb a kávé.

Del a pulthoz lépett, és kiszolgálta magát.

- Készen állsz a vesztésre?

- Mit kéne elveszítenem? - értetlenkedett Jack.

- Ma este pókerparti, és úgy érzem, nagyon szerencsés leszek.

- Pókerparti?

Del felvonta a szemöldökét.

- Mi a csudán dolgozol? Úgy nézd ki, mint aki egy másik világból jött vissza.

- Ez a remek koncentrációs képességemet bizonyítja, amit a ma esti pókerpartin is be fogok vetni. Alaposan össze kell szedned magad, ha nyerni akarsz.

- Fogadjunk száz dollárba.

- Rendben.

Del felemelte a kávésbögrét, és kortyolni kezdett. - Hogy halad a lányok munkája?

- Már megmutattam Macnek és Carternek az első vázlatot, de még dolgozom rajta.

- Értem. Emmával is foglalkozol?

- Tessék?

- A második hűtő beépítésére gondolok.

- Még nem kezdtem el, de... nem lesz túl bonyolult. - Miért érzi ilyen kényelmetlenül magát? Mintha hazudna a legjobb barátjának.

- Mindig az egyszerű a nagyszerű. Most mennem kell, mert várnak a bíróságon. - Del letette a bögrét, és elindult az ajtó felé. - Viszlát, ma este. És ne zokogj, amikor legombolod a száz dolcsit, mert nagyon kínos jelenet lenne.

Jack felmutatta a középső ujját, és Del nevetve távozott.

Jack tíz percet várt, és fülelt, hogy nem jön-e még valaki. Csak aztán nyitotta ki újra a levelezését.

Emmától nem érkezett válasz.

Hogyan feledkezhetett meg a pókerről? Azelőtt ez volt az egyik legfontosabb esemény az életében. Pizza, sör, szivar, kártya, csak férfiak társaságában. Ezt a hagyományt, vagy szertartást, még főiskolás korukban találták ki Dellel.

A pókerparti szent dolog volt.

Mi lenne, ha Emma azt válaszolná, hogy aznap eljön hozzá? Ha este bekopogna az ajtaján?

Elképzelte Emmát fekete esőkabátban, magas sarkú piros cipőben.

Aztán a jó barátokra, a hideg sörre és a kártyapaklira gondolt. Tudta, hogy csak egy válasz létezik. Ha Emma este eljönne hozzá, akkor magyarázkodnia kell. Majd azt mondja Delnek, hogy gyomorrontást kapott. Egyetlen férfi sem hibáztatná ezért.

Az autóban Mac Parkerre pillantott, miközben Greenwich felé tartottak.

- Most csak ketten vagyunk. Elárulhatod, hogy mit gondolsz Emmáról és Jackről.

- Azt, hogy mindketten felnőttek, egyedülállóak és egészségesek.

- Persze. De igazából mi a véleményed róluk? Parker nagyot sóhajtott, aztán kényszeredetten felnevetett.

- Bosszant, hogy nem vettem észre, pedig eddig azt hittem, hogy jó szemem van az ilyesmihez. Ha számomra furcsa a helyzet, akkor ők még furcsábban érezhetik magukat.

- Szerinted ez rossz?

- Nem. Csak furcsa. Vagyunk mi négyen, és ők ketten - Jack és Del. Az együtt már hat. Carterrel együtt hét, de a kapcsolatunk még Carter előtt kezdődött. Évek óta részt veszünk egymás életében és vállalkozásában. Mi négyen amióta az eszünket tudjuk, ők ketten pedig már vagy tizenkét éve. Ha egy férfit a tiszteletbeli bátyádnak tartasz, akkor időbe telik, mire hozzászoksz, hogy a barátnőid közül nem mindegyik érez ugyanígy. Ez majdnem ugyanolyan furcsa, mintha az egyikünk gyűlölné.

- Emet is ez tartja vissza.

- Meg tudom érteni.

- Most lángra lobbantak, de a hév könnyen elmúlhat. Az egyikük talán hamarabb kihűl, és ez kellemetlen lehet. - Mac a tükörbe nézett, majd sávot váltott. - Akkor a másik úgy érezheti, hogy megbántották vagy elárulták.

- Ezek csak érzelmek! Nem értem, hogy az emberek miért másokat hibáztatnak a saját érzéseikért.

- Akár érted, akár nem, ez akkor is így van. Emma pedig olyan sérülékeny. Nem győzöm csodálni, hogy milyen boszorkányos ügyességgel bánik a férfiakkal, de még akkor is tekintettel van az érzéseikre, amikor nem is vonzódik hozzájuk. Ugye tudod, hogy mit akarok mondani?

- Igen. - Mivel közeledtek a szerelőhöz, Parker belebújt a cipőjébe, amit levett, amikor beszállt a kocsiba. - Képes többször is találkozni egy olyan férfival, akiről már az első alkalommal megállapította, hogy nem érdekli, csupán azért, mert nem akarja megsérteni az érzéseit.

- Mégis többel randevúzik, mint mi hárman együttvéve. Én persze még Carter előtt - tette hozzá Mac. - És szinte mindig sikerül úgy leráznia egy férfit, hogy közben nem sérti meg az önérzetét. Bámulom ezt a képességét.

- Az a baj, hogy Jackhez közelebb áll, és őt szereti.

- Úgy érted, hogy...

- Mindnyájan szeretjük Jacket - fejezte be a mondatot Parker.

- Tehát úgy. Ez igaz.

- Nehéz lehet egy olyan emberrel szakítani, akit igazán kedvelsz. Emmára jellemző, hogy mielőtt bármit lép, megpróbálja ezt tisztázni Jackkel. Biztos vagyok abban, hogy nem akarja megbántani.

Mac elgondolkodott, miközben a piros lámpánál várakoztak.

- Néha szeretnék én is olyan kedves lenni, mint Emma. De nem túl gyakran, mert elég fárasztó lehet.

- Neked is vannak jó pillanataid, Mac. Ami pedig engem illett... Nos, én félelmetes vagyok.

Mac felnevetett.

- Engem is mindig halálra rémítesz, Parks. - Közben a lámpa zöldre változott, és Mac gázt adott. - De az igaz, hogy tényleg ijesztő tudsz lenni, amikor előadod a connecticuti Brownok büszke leszármazottja szerepét. Ha egy kicsit megerőlteted magad, a legtöbben holtan esnek össze a rettegéstől.

- Nem halnak meg. Csak átmenetileg cselekvésképtelenek lesznek.

- Lindát mindenesetre sikerült teljesen megbénítanod - jegyezte meg Mac, az anyjára célozva.

- Az a te érdemed. Te állítottad le először.

Mac megcsóválta a fejét.

- Már máskor is próbáltam nemet mondtam neki, bár lehet, hogy nem olyan határozottan és ellentmondást nem tűrően, mint akkor. A kegyelemdöfést mégis tőled kapta, Carter igazán kedves ember, de szerencsére nem veszi komolyan az anyám színjátékait, és nem dől be neki. Milyen jó, Lindát most egy gazdag vőlegény kényezteti New York-ban! Az életem sokkal könnyebb, mint volt.

- Azóta nem jelentkezett?

- Vicces, hogy pont most kérdezed. Ma reggel felhívott, mintha nem emlékezne arra, hogy milyen csúnyán váltunk el legutóbb. Arival végül úgy döntöttek, hogy elszöknek, és titokban tartják meg az esküvőt. Jövő hónapban elrepülnek a Comói-tóhoz, és Ari egyik barátjának a villájában házasodnak össze, miután Linda minden apró részletet megtervezett. Úgy látszik, ő így képzeli el a titkos esküvőt,.

- Ha azt mondod, hogy George Clooney az a barát, akkor én is ott leszek.

- Jó lenne, de nem hiszem, hogy minket meghívnak. Szerintem csak azt akarta közölni, hogy így sokkal jobban járt, mintha a Kézfogó szervezte volna az esküvőjét.

- Mit mondtál neki?

- Buona fortuna.

- Tényleg?

- Igen. És jó érzés volt. És komolyan is gondoltam. Valóban sok szerencsét kívánok neki. Ha boldog lesz ezzel az Arival, akkor békén hagy. - Mac befordult egy mellékutcába, majd még egybe, és megállt a Kavanaugh-szerviz parkolójában. - Látod, a végén minden jól alakult. Megvárjalak, hátha valami gond van a kocsival?

- Nem, menj csak tovább nyugodtan. Találkozunk az esti konzultáción.

Parker kiszállt, megigazította a kezében tartott dossziét, és megnézte az időt. Remek. Itt hamar végez, és nem fog elkésni a menyasszonnyal megbeszélt találkozóról.

Végignézett a hosszú épületen, amely otthont adott az irodának és egy hatalmas szerelő műhelynek. Ahogy közeledett, egy kompresszor zúgását hallotta, és az ajtón benézve megpillantotta egy autószerelő lábát, derekát és törzsét. A férfi éppen egy felemelt autón dolgozott.

A falak mentén autóalkatrészekkel megrakott polcok és szerszámtartó állványok sorakoztak. Máshol tartályok és csövek hevertek. Csupa furcsa holmi.

A levegőben olaj és izzadság szaga terjengett, de Parkert ez egyáltalán nem zavarta. A munka és a hatékonyság illata, gondolta. Elismerően bólintott, amikor észrevette Emma autóját a parkolóban. A kocsi ragyogott a tisztaságtól.

Kíváncsian közelebb lépett az ablakhoz, és az üvegen át is látta, hogy az autót valaki gondosan fényesre polírozta.

Ha a kocsi nemcsak kívül csillog ilyen szépen, hanem jól is működik, akkor legközelebb a sajátját is idehozza, és nem a szakszervizbe.

Az iroda felé vette az útját, hogy kifizesse a számlát, és megszerezze a kulcsot.

Az épületben egy L alakú pult rövidebb oldalán egy narancssárgára festett hajú nő ült, és két ujjal bökdöste számítógép billentyűzetét. A szemöldökét bosszúsan ráncolta, és a száját összeszorította. Az arckifejezése arról árulkodott, hogy nincs jó barátságban a számítógéppel. A nő abbahagyta a gépelést, és élénkzöld színű olvasószemüvege fölött Parkerre nézett.

- Segíthetek? - kérdezte.

- Igen. Azért jöttem, hogy átvegyem Emmaline Grant autóját.

- Maga Parker Brown?

- Igen.

- A hölgy telefonált, és közölte, hogy maga fog érte jönni.

A nő alaposan végigmérte Parkert, de nem tett semmit.

- Odaadjam a személyi igazolványomat? - érdeklődött Parker udvarias mosollyal.

- Nem szükséges. Megkértem, hogy írja le magát, és tökéletesen illik a személyleírás.

- Rendben. Akkor megkaphatnám a számlát?

- Éppen azon dolgozom. - A nő kényelmetlenül fészkelődni kezdett, és ismét ütögetni kezdte a billentyűket. - Addig foglaljon helyet. Nem tart sokáig. Hamarabb végeznék, ha elég lenne egy számlatömböt kitölteni, de Mal ragaszkodik a hivatalos számlához, mert ez a szabály.

- Értem.

- Az ajtó mögött vannak ital automaták, ha esetleg megszomjazik.

Parkernek eszébe jutott az ügyfele, a megbeszélt időpont és a forgalom.

- Azt mondta, hogy nem tart sokáig.

- Így van. Csak megemlítettem... Mit akar ez a nyavalyás tőlem? - A nő hosszú vörös körmökkel díszített kezével dühösen beletúrt a hajába. - Miért nem adja ki azt az átkozott számlát?

- Segíthetek? - Parker áthajolt a pulton, és a monitorra nézett. - Azt hiszem, látom a problémát. Az egérrel kattintson ide. - Parker a monitor egyik pontjára mutatott. - Jó. Most kattintson oda, ahol az áll, hogy „nyomtatás”. Remek. Végül kattintson az OK gombra.

Parker visszahajolt, és az íróasztalon álló nyomtató életre kelt.

- Látja, már jön is?

- Kattintson ide, kattintson oda! Képtelen vagyok megjegyezni a sorrendet. - A nő még mindig bosszús volt, de már mosolyogva nézett Parkerre. A szeme ugyanolyan élénkzöld volt, mint a szemüvegkerete. - Nagyon köszönöm.

- Nincs mit.

Parker elvette a számlát, és végigolvasta az elvégzett munkák felsorolását. Új akkumulátor, beállítás, ékszíj, olajcsere, ventilátorszíjak, centrírozás, fékbetétek cseréje.

- Nem látom a polírozás árát.

- Mert nem számoltuk fel. Minden új ügyfélnek ingyen jár.

- Milyen kedves. - Parker kifizette a számlát, a táskája egyik zsebébe süllyesztette a saját példányát, majd átvette a kulcsot. - Köszönöm.

- Nagyon szívesen. És szeretettel várjuk, ha bármire szüksége van.

- Megígérem, hogy jönni fogok.

Parker kilépett az épületből, és menet közben a távirányítóval kinyitotta Emma kocsiját.

- Hé! Várjon!

Parker megállt, és hátrafordult. Felismerte a műhelyben nemrég látott lábat, csípőt és törzset, de a látványhoz most egy erős mellkas és egy széles váll is társult. A férfi sötét hajába belekapott a könnyű tavaszi szél, és Parker ösztönösen megállapította, hogy ráfért volna egy alapos hajvágás. Talán a munka miatt lett kócos, vagy ennyire elhanyagolja a külsejét? Egyébként a borzas hajkorona illett a férfi markáns arcához, és a sötét borostához, ami arról árulkodott, hogy már jó pár napja nem vett borotvát a kezébe.

Parker azt is észrevette, hogy a férfi zöld szeme szikrázik a haragtól.

Szerette volna egy hűvös pillantással nyugtázni az udvariatlan megszólítást, de a férfi olyan magas volt, hogy fel kellett néznie rá, amikor megállt előtte. Parker felemelte a fejét, és az idegen szemébe nézett.

- Parancsol? - kérdezte hűvös hangon.

- Azt hiszi, hogy csak egy kulcsra meg egy jogosítványra van szüksége?

- Tessék?

- Az akkumulátor kábelei teljesen elkorrodálódtak, és az olaj besűrűsödött. A gumik le voltak eresztve, és a fékbetétek az abroncsot súrolták. Fogadjunk, hogy minden este drága krémekkel keni be magát...

- Micsoda?

- ...de azzal nem törődik, hogy a kocsiját karbantartsa. Hölgyem, ez az autó gyalázatos állapotban volt! A cipőjére valószínűleg többet költött, mint az autója karbantartására.

A cipőjére? Mi köze ennek a férfinak az ő cipőjéhez? Parkernek sikerült megőriznie a nyugalmát, és igyekezett vérlázítóan közönyös hangon válaszolni.

- Értékelem, hogy ilyen szenvedélyesen végzi a munkáját, de a főnöke bizonyára nem örülne, ha hallaná, hogy így beszél az ügyfelekkel.

- Én vagyok a főnök, és nekem tökéletesen megfelel ez a hangnem.

- Értem. Nos, Mr. Kavanaugh, meg kell állapítanom, hogy sajátságos modorban tárgyal a kuncsaftjaival. Most pedig, ha megbocsát...

- Megbocsáthatatlan, ahogy ezzel a járművel bánik. Rendbe hoztam magának, Ms. Grant, de...

- Brown - vágott a férfi szavába Parker. - Ms. Brown. A férfi összehúzta a szemét, és alaposabban szemügyre vette Parker arcát.

- Del húga! Felismerhettem volna. És ki az az Emmaline Grant?

- Az üzlettársam.

- Nagyszerű. Akkor tolmácsolja neki, amit az előbb mondtam. Ez egy remek kocsi, és jobb bánásmódot érdemel.

- Rendben.

Parker ki akarta nyitni az ajtót, de a férfi megelőzte. Parker beszállt az autóba, a táskáját a mellette lévő ülésre helyezte, majd bekötötte a biztonsági övét.

- Köszönöm - mondta hűvös hangon.

A férfi váratlanul elmosolyodott, és Parker meglepődött. Mint amikor a vihar után hirtelen kisüt a nap, gondolta kábán.

- Tudom, hogy a pokolba kíván - mondta a férfi. - Vezessen óvatosan - tette hozzá, és becsapta az ajtót.

A nő elfordította a kulcsot, és enyhe csalódottságot érzett, amikor a motor engedelmesen dorombolni kezdett. Elhajtott, de közben a tükörbe nézett, és látta, hogy a férfi csípőre tett kézzel állva néz utána.

Goromba fráter, gondolta Parker. De úgy tűnik, érti a dolgát.

Nemsokára megállt a menyasszonybutik közelében, ahol az ügyfelével megbeszélte a találkozót. Mielőtt kiszállt a kocsiból, elővette a telefonját, hogy egy e-mailt küldjön Emmának.

Em! Elintéztem a kocsit. Jobban néz ki, és jobban megy, mint újkorában. A számlán szereplő összegnél többel tartozol nekem. Majd este beszélünk. Parker.

Emma két konzultáció között megírta a részletes árajánlatokat. Tetszett neki az utolsó ügyfél, a decemberi menyasszony választása. Rengeteg szín, gondolta. Öröm lesz majd a tél derekán azzal a sok élénk, ragyogó színnel dolgozni.

Elküldte az elkészült árajánlatokat, és Parkernek is másolt egy példányt. Elmosolyodott, amikor észrevette, hogy e-mailje érkezett Jacktől. Miután elolvasta, hangosan felnevetett.

- Tehát esőkabát és könyökvédő? Jó ötlet. Nézzük csak...

Választhatsz a piros csipkés és a fekete bársony könyökvédőm között. Vagy rám bízod, hogy meglepjelek? Később felpróbálom mindkettőt, és előveszem az esőkabát-gyűjteményemet is. Van egy kedvencem. Fekete és fényes, ezért mindig...nedvesnek tűnik.

A ma este sajnos nem jó. De legalább több időnk marad gondolkodni

Ezen töprenghetsz egy kicsit, gondolta Emma, és egy kattintással elküldte a levelet.

8.

Hatkor Emma az előszobán át lépett be a konyhába, és majdnem összeütközött Parkerrel, aki a hallból érkezett.

- Jó az időzítés - üdvözölte Parker a barátnőjét. - Szia, Mrs. G.

- Grillcsirkét készítettem Cézár-salátával - jelentette be Mrs. Grady. - Menjetek a reggeliző asztalhoz. Nem terítek meg az étkezőben, mert úgyis ide-oda jártok, és úgy vesztek az ételből.

- Igen, asszonyom. Én ebédidőben is dolgoztam, és farkaséhes vagyok - dörzsölte a kezét Emma.

- Kikészítettem a vacsorához egy pohár bort is - közölte Mrs. Grady, és Parker felé intett az állával. - A kis barátnődnek rossz kedve van.

- Nincs rossz kedvem - tiltakozott Parker, de azért elvette az egyik poharat, amit Mrs. Grady megtöltött. - Itt a számlád.

Emma lenézett a végösszegre, és halkan felnyögött.

- Ez fáj! De valószínűleg megérdemeltem.

- Lehet. Én viszont nem érdemeltem meg az ingerült kirohanást a tulajdonostól, aki azt hitte, hogy veled beszél.

- Melyik kórházban van szegény ember? Azt hiszem, illene küldenem neki egy csokor virágot.

- Ép bőrrel megúszta. Részben azért, mert siettem, és nem volt időm porba sújtani. A kocsidat kitakarították, és szakértő módon kipolírozták. Ráadásul ingyen, mivel új ügyfél vagy. Ezt kénytelen vagyok a javára írni.

Parker elhallgatott, és ivott egy korty bort. - Mrs. G, te mindenkit ismersz a környéken.

- Akár akarom, akár nem. Üljetek le, és egyetek, lányok. - Amikor a jelenlévők engedelmeskedtek, Mrs. Grady is leült az egyik magas székre, és a kezébe vett egy poharat. - Gondolom, a fiatal Malcolm Kavanaugh-ról akarsz hallani. Elég vad fickó. Háborús gyerek. Még kisfiú volt, talán tíz- vagy tizenkét éves lehetett, amikor az apja meghalt a tengerentúlon. Valószínűleg ezért olyan zabolátlan a természete, és az anyjának sem sikerült ráncba szednie. Az anyja egyébként régebben pincérnő volt Artie éttermében. Artie az asszony bátyja, és a nő ezért költözött ide a férje halála után.

Mrs. Grady ivott egy kortyot, és kényelmesen elhelyezkedett, hogy elmesélje az egész történetet.

- Talán ti is tudjátok, hogy Artie Frank milyen ellenszenves alak, a felesége pedig egy finomkodó sznob. Artie állítólag elhatározta, hogy kézbe veszi a fiú nevelését, de Malcolm mindent elkövetett, hogy megszabaduljon a nagybátyja irányításától. Szerintem ezt jól tette - mondta az asszony, és elégedetten bólintott. - A fiú elment otthonról, hogy autóversenyző legyen, meg motorokon száguldozzon. Úgy tudom, hogy filmekben is kaszkadőrködött, és elég sikeres volt a szakmájában. Az anyjának mindig küldött pénzt.

- Ez mindenesetre szép tőle - állapította meg Parker.

- Az egyik forgatáson megsérült, és kapott egy nagy összegű végkielégítést. Abból vette az egyes úton lévő szerelő műhelyét, körülbelül három évvel ezelőtt, és az anyjának is vásárolt egy kis házat. Úgy hallottam, hogy elég szép vállalkozást épített ki magának, és még mindig meglehetősen szilaj természete van.

- Az üzlet azért megy jól, mert remekül ért az autókhoz, de az ügyfelekkel egyáltalán nem tud bánni.

- Látom, alaposan felbosszantott - jegyezte meg Emma.

- Túlteszem magam rajta, ha jól végzi a munkáját. - Parker a belépő Laurelre pillantott. - Éppen időben érkeztél.

- A kávé és a sütemény be van készítve. Nem mindenki ér rá a konzultáció előtt eszegetni és pletykálkodni. - Laurel komor arccal végigsimított a haján. - Ráadásul még bort is isztok!

- Parkernek rossz kedve van, mert...

- Már hallottam róla. - Laurel töltött magának egy fél pohár bort. - Most inkább a legfrissebb hírek érdekelnek. Mi a helyzet Jackkel?

- Azt hiszem, virtuális szex van köztünk. Még mindig az előjáték korai szakaszánál tartunk, és nem tudom, hová fog vezetni.

- Én még senkit nem engedtem magamhoz olyan közel, hogy virtuális flörtölésbe bocsátkozzunk. - Laurel elgondolkodott, majd így folytatta: - Ez furcsa. Igazi szexre hajlandó vagyok velük, de cyberszexre nem?

- Azért, mert az egy játék. - Emma felállt, és a salátája felét odaadta Laurelnek. - Előfordulhat, hogy egy férfit beengedsz az ágyadba, de nincs kedved játszani vele.

- Ez akkor is olyan furcsa magyarázat. - Laurel egy bólintással megköszönte a salátát, és enni kezdett. - A férfiakkal kapcsolatban mindig furcsa magyarázatokkal állsz elő.

- És Jacket annyira kedveli, hogy hajlandó vele játszadozni - tette hozzá Parker.

- Jacknek jó humorérzéke van, és ezt mindig szerettem benne. És vonzónak találtam. - Emma elmosolyodott. - Majd meglátjuk, hogy mennyire szeretünk játszani egymással.

A szalonban kávéval és Laurel diós süteményével kínálták a jegyespárt meg a két édesanyát. Parker vezette a konzultációt.

- Ahogy már Mandynek és Sethnek említettem, a Kézfogó készséggel áll a rendelkezésükre, és mindenben alkalmazkodik az igényeikhez. Akár egy meghitt családi összejövetelt, akár egy nagyszabású esküvőt akarnak, az a célunk, hogy tökéletes legyen. Olyan, ami csak a maguké. Amikor utoljára beszéltünk, még nem tudták megmondani a dátumot, de azt már eldöntötték, hogy esti szabadtéri szertartást szeretnének.

Emma csak fél füllel hallgatta, ahogy a többiek az időpontokról beszélgetnek. Vajon Jack megkapta már az e-mailt?

A menyasszony romantikus esküvőt akart. Mindenkinek ez a vágya, gondolta Emma, de felkapta a fejét, amikor az ifjú ara kijelentette, hogy a nagymamája esküvői ruháját fogja viselni.

- Van nálam egy fénykép - közölte Mandy. - De Sethnek nem szabad látnia, ezért...

- Seth, kér egy sört?

A férfi Laurelre nézett, és elmosolyodott.

- Igen.

- Akkor jöjjön velem, és töltök egyet. A sör után ismét csatlakozhat hozzánk.

- Köszönöm. - Laurel kivezette Seth-et, Mandy pedig az asztalra tett egy nagyméretű dossziét, és előhúzott belőle egy fényképet. - Lehet, hogy ostobának tűnik...

- Egyáltalán nem. - Parker elvette a régi fotót, és az udvarias arckifejezése felragyogott. - Istenem! Ez csodálatos! Egyszerűen elbűvölő! A harmincas évek vége, vagy a negyvenes évek eleje?

- Eltalálta - szólalt meg a menyasszony édesanyja. - A szüleim 1941-ben házasodtak össze. Az anyám mindössze tizennyolc éves volt akkor.

- Kislánykorom óta arról beszélek, hogy majd a nagyi ruhájában fogok férjhez menni. Persze át kell alakítani, és egy kicsit megjavítani, de a nagyi nagyon vigyázott rá.

- Van varrónője?

- Már beszéltem Esther Brightmannel.

Parker még mindig a képet tanulmányozta, és most elismerően bólintott.

- Ms. Brightman egy igazi mester, és én is őt javasoltam volna erre a munkára. Mandy, lenyűgöző látvány lesz! Ha gondolja, az egész esküvőt a ruha köré szervezhetjük. Régimódi elegáns ragyogás, romantikus stílusjegyekkel. A vőlegénynek és a férfiaknak frakkot javasolnék a szokásos szmoking helyett.

- Igen! - A menyasszony szeme felragyogott, és a leendő anyósára nézett. - Szerinted Seth hajlandó lenne rá?

- Seth bármit megtesz, hogy a kedvedben járjon, drágám. Nekem nagyon tetszik az ötlet, de akkor a menyasszony kíséretének is régimódi ruhákat kell választanunk.

Amikor a fénykép hozzá ért, Emma figyelmesen szemügyre vette. Szép, gondolta. Egyenes vonalak, selymes ragyogás. Valószínűleg tényleg selyemből készült. Felemelte a pillantását, hogy Mandyt is szemügyre vegye, és úgy döntött, hogy az új menyasszonyon ugyanolyan jól fog állni a ruha, mint a nagymamáján.

- Le tudom másolni a csokrot - jegyezte meg halkan.

- Tessék? - Mandy éppen valaki máshoz beszélt, de most Emmára irányította a figyelmét.

- A csokorról beszéltem. Ha kívánja, tudok róla készíteni egy másolatot. Nézze, a nagymamája milyen jó ízléssel választotta ki a virágokat. A karon hordott hosszú szálú kálák kiemelik a ruha egyenes vonalait. Megvan a fátyol és a fejdísz is?

- Igen.

- Úgy látom, gyöngyvirágokkal díszítette, és ha tetszik, ezt is elkészíthetem. Seth nemsokára visszajön, és nem beszélhetünk róla tovább, de otthon még gondolkodhat rajta.

- Nagyon tetszik az ötlet! Neked, mama?

- Az anyám el lesz ragadtatva. És én is. Szerintem csodálatos megoldás.

- A személyes konzultációnkon majd részletesebben megbeszéljük. Addig válasszák ki a koszorúslányok ruháit, és én is szeretnék kapni mindegyikről egy képet, hogy lássam, milyen virágok illenek hozzájuk.

Emma visszaadta Mandynek a fényképet. - Ezt jól tegye el.

- Mac, adhatnál Mandynek néhány ötletet a fényképezéssel kapcsolatban - vezette be Parker a következő témát.

- A hivatalos esküvői képeken a nagymamája régi fényképét szeretném felidézni, mert nagyon elegánsnak és látványosnak tartom a felvételt és a beállítást. Ma este azonban inkább beszéljünk arról, hogy milyen eljegyzési fényképeket szeretne.

Lépésről lépésre haladtak egyik témáról a másikra, az évek során kialakított gyakorlat szerint. Részletesen megbeszélték a fotókat, a süteményeket és az ételt. Emma folyamatosan jegyzetelt, és mindenhez írt néhány kulcsszót, ami majd segít az esküvő dekoráció megalkotásában. Az a lényeg, hogy minden tökéletesen megfeleljen a menyasszony és a vőlegény elképzelésének.

Néha Jackre terelődtek a gondolatai, de szerencsére megvolt az a képessége, hogy egyszerre több dologra is tudott koncentrálni.

Mire a társaival együtt az ajtóhoz kísérte az ügyfeleket, már alig várta, hogy ő is távozzon, és megnézze az e-mail fiókját.

- Jó munka volt - jelentette ki elégedetten. - Hazamegyek, és nyitok egy új dossziét ennek az esküvőnek. Úgyhogy...

- Van még valami - vágott a szavába Parker. - Amikor ma a menyasszonyboltban voltam, megtaláltam Mac ruháját.

- Micsoda? - Mac értetlenül nézett Parkerre. - Az én ruhámat?

- Jól ismerlek, és tudom, hogy mit keresel. Miután megláttam a ruhát a boltban, azt mondtam, hogy Mac barátnője vagyok, és a kapcsolatainkat kihasználva hazahozattam. Lehet, hogy tévedek, de azért fel kéne próbálnod.

- Hazahoztál nekem egy esküvői ruhát, hogy próbáljam fel? - Mac összehúzott szemöldökkel Parkerre emelte a mutatóujját. - Nem te szoktad mindig azt mondogatni a menyasszonyoknak, hogy sokszor száz ruhát is fel kell venniük, mire megtalálják az igazit?

- Igen, de te nem vagy olyan, mint a többi menyasszony, mert azonnal fel tudod mérni, hogy mi áll jól, és mi nem. Ha nem tetszik a ruha, holnap visszaviszem. Miért nem nézed meg? Fent van a menyasszonyi lakosztályban.

- Istenem, meg kell néznünk! - Emma izgatott lett, megragadta Mac karját, és vonszolni kezdte a lépcső felé. - És a pezsgő? - torpant meg egy pillanatra. - Fogadjunk, hogy Parker erre is gondolt.

- Mrs. G. már biztosan felvitte.

- Pezsgő, és egy menyasszonyi ruha? - mosolyodott el Mac. - Mire várunk? De ne sértődj meg, ha mégsem tetszik - tette hozzá, amikor mindnyájan elindultak utána.

- Nem fogok. Ha nem ezt a ruhát választod, akkor egyértelműen kiderül, hogy az én ízlésem sokkal fejlettebb a tiédnél. - Parker kinyitotta a menyasszonyi lakosztályba vezető ajtót, ahol Mrs. Grady már kitöltötte a pezsgőt a karcsú poharakba.

- Hallottam, hogy jöttök - mondta, és Parkerre kacsintott, amikor Mac tátott szájjal bámulta a fogason lógó ruhát.

- Ez gyönyörű - motyogta Mac. - Ez egyszerűen...

- Pánt nélküli, ami szerintem nagyon jól fog állni neked - magyarázta Parker. - A lefelé enyhén szélesedő vonala kiemeli az alakodat. Tudom, hogy teljesen dísztelen ruhát akartál, de szerintem tévedtél. A selyem alapra dolgozott fényes, gyűrt organza romantikus hangulatot kelt, lágyítja a vonalakat, és enyhíti a szögletességedet. Nézd meg a hátát.

Parker megemelte a fogast, és megfordította a ruhát.

- Nagyon tetszik! - lépett közelebb Emma. - Az uszály is gyűrt organzából van! Gyönyörű szép, ugyanakkor egy kicsit kihívó. És tökéletesen simul majd a fenekedre...

- Legalább lesz benne feneked - helyesbített Laurel. - Próbáld fel, különben én fogom.

- Várjatok egy kicsit, mert ez egy nagy pillanat - Mac lehunyta a szemét - Rendben, megvolt a pillanat - hadarta, és kigombolta a nadrágját.

Amikor a ruháért nyúlt, Emma rászólt.

- Fordulj háttal a tükörnek, mert nem szabad nézned, miközben felveszed. Úgy sokkal nagyobb hatással lesz rád, ha meglátod magadon.

- A ruháidat persze a padlóra hajítod - csóválta meg a fejét Mrs. Grady, és felvette a nadrágot meg a blúzt. - Mindig ilyen rendetlen voltál. Na, lányok! Adjátok rá ezt a csodát - mondta az asszony mosolyogva, és a háttérbe húzódott.

- Istenem! Érzem, hogy sírni fogok - szipogta Emma, miközben Parker Macre segítette a ruhát.

- Egy kicsit nagy, mert nem volt a méretedben.

- Ezért vagyok én itt - lépett közelebb Mrs. Grady, egy tűpárnával a kezében. - Néhány helyen beveszem, hogy jobban mutasson rajtad. Kár, hogy mindig olyan vézna voltál.

- Nyugodtan sértegethetsz, csak ne verj meg.

- Egyelőre elég lesz ennyi. - Mrs. Grady megigazította a ruha derekát, és lesimította Mac vörös haját. - Azzal kell beérnünk, ami van.

- Számolj el háromig, Mac. Aztán fordulj meg, és nézd meg magad. - Emma mindkét kezét a szájára szorította. - Te jó ég, de gyönyörű!

- Rendben. - Mac nagyot sóhajtott, és a hatalmas tükör felé fordult, amelyben már annyi elragadtatott menyasszony vette szemügyre a tükörképét. Amikor meglátta magát, nem tudott megszólalni, csak felkiáltott

- Ó!

- Ezzel mindent elárultál. - Laurel pislogva igyekezeti visszatartani a könnyeit. - Ez... Ez a te ruhád.

- Igen, ez... én vagyok. Te jó ég, menyasszony lettem! - Mac a szívére szorította a kezét, és megfordult.  - Nézzétek a hátát. Könnyed, nőies, és... tényleg van benne fenekem.

A tükörben Parkerre esett a pillantása, - Parks...

- Na? Milyen vagyok?

- Te vagy a legjobb. Ez tényleg az én esküvői ruhám. Mrs. G...

Mrs. Grady a szemét törölgette. - Csak örömkönnyeket hullatok, hogy nem marad négy vénlány a nyakamon.

- A hajadba virágokat teszünk. Egy széles, virágokkal díszített hajpántot javaslok fátyol helyett - javasolta Emma.

- Gondolod? - Mac a tükörbe nézett, megpróbálta elképzelni a látványt - Igen, az jó lesz. Nagyon jó.

- Majd mutatok néhány ötletet. És a ruha vonalaihoz egy hosszú csokor illene, amit a karodon hordasz. - Emma behajlította a karját, és megmutatta, hogyan képzeli el. - Egy hosszan lelógó csokrot is készíthetek, telt meleg őszi színekkel, és... Nagyon elszabadult a fantáziám - mentegetőzött mosolyogva.

- Nem baj, hiszen most az én esküvőmet tervezzük. El sem tudom hinni! Azt hiszem, szükségem lesz arra az italra.

Laurel odavitte Macnek az egyik poharat.

- Ez a ruha jobban áll rajtad, mint a régi kacatok, amelyekben esküvőset játszottunk - jegyezte meg mosolyogva.

- Ráadásul nem szúr!

- Fantasztikus tortát fogok neked készíteni.

- Mindjárt elsírom magam.

- Forduljatok meg! - parancsolt rájuk Mrs. Grady, és elő vett a zsebéből egy fényképezőgépét. - Nem csak a mi vörös hajú boszorkányunk tud fényképezni. Emeljétek fel a poharakat! Így ni - mondta halkan, és megörökítette a pillanatot.

Amíg a hölgyek pezsgőztek, és az esküvői virágokról beszélek, Jack kinyitott egy sört, és a barátai megkopasztására készült.

Közben igyekezett elterelni a gondolatait Emmáról, és a legutolsó e-mailjéről.

Mivel Carternek ez az első hivatalos pókerpartija, szerintem ne alázzuk meg nagyon - jelentette be Del, és barátságosan átkarolta Carter vállát. - Az rendben van, hogy elvesszük a pénzét, de nem illik közben zavarba hozni.

- Gyengéd leszek - ígérte Jack.

- Én inkább csak nézném a játékot.

- Ugyan már, Carter! Akkor hol marad a szórakozás és a haszon? Mármint nekünk? - tette hozzá Del huncut mosollyal.

- Haha - nyögte ki Carter.

A játékosok Del házában gyűltek össze. Jack véleménye szerint a ház földszintje egy igazi férfiálom volt. Az antik bárpult régebben egy ír kocsmában szolgált, a szórakozni vágyókat pedig egy biliárdasztal meg egy falra szerelt sík képernyős tévé várta, ami kiegészítette a ház másik oldalán lévő szórakoztatóhelyiség hatalmas házimoziját. A berendezéshez tartozott még egy régimódi zenegép, néhány videojáték és két hagyományos flipperjáték gép. A kényelmet bőrfotelok és strapabíró heverők biztosították. A terem közepén pedig egy igazi pókerasztal állt, akcióra készen.

Nem csoda, hogy Del a legjobb barátom, gondolta Jack.

- Ha lány lennél, elvennélek feleségül - lépett oda Del-hez.

- Á, dehogy. Csak lefektetnél, és nem hívnál fel többet.

- Valószínűleg igazad van.

Ha már ott volt, Jack magához vett egy szelet pizzát. A barátok megkopasztása kimerítő feladat, és közben megéhezik az ember, ezért jobb felkészülni rá. Evés közben felmérte a terepet. Két ügyvéd, az irodalomprofesszor, az építész, a kertépítő - és az autószerelő, tette hozzá, amikor meglátta az utolsó játékost belépni az ajtón.

Érdekes társaság, gondolta. Időről időre változtak a tagok, és néha újak csatlakoztak hozzájuk, mint például most Carter, de a keménymag ugyanaz maradt. A pókerparti hagyománya akkor kezdődött, amikor Dellel összebarátkoztak a főiskolán.

Ilyenkor összejöttek, ettek, ittak, nagyokat lódítottak, a sportról beszélgettek, és közben megpróbálták elnyerni egymás pénzét.

- Mindnyájan együtt vagyunk. Kérsz egy sört, Mal? - érdeklődött Del.

- Köszönöm. Hogy állunk? - nézett körül Mal.

- Elég jól. Az új fiú Carter Maguire. Carter, ő Malcolm Kavanaugh.

- Szia - biccentett Mac Carter felé.

- Helló. Kavanaugh? Az autószerelő?

- Talált.

- Te vontattad el a leendő anyósom kocsiját.

- Igen? És ő rendelte meg a szolgáltatást?

- Nem, de talán emlékszel rá. Linda Barringtonnak hívják.

Mal összehúzta a szemét.

- Igen. A felnyitható tetejű BMW 128.

- Biztosan.

- Szép kocsi. És érdekes hölgy. - Mal gúnyos mosollyal felemelte a sörét. - Sok szerencsét.

- A lánya nem hasonlít az anyjára - szólt közbe Del.

- Nagy mázli. - Mal Carterre pillantott. - Találkoztam vele... a lányával. Ha jól tudom, Mackensie-nek hívják. Nagyon szexi. Esküvőket szervez a Cobalttal, amit nemrég javítottam meg.

- Emmával - magyarázta Del.

- Igen. Azt a nőt le kéne tartóztatni autóbántalmazásért. Összefutottam a húgoddal, amikor eljött a kocsiért. - Mal Delhez fordult, és elvigyorodott. – Ő is nagyon szexi. Még akkor is, amikor megpróbálja megfagyasztani maga körül a levegőt.

- Tehát... nem Emma ment el a kocsijáért?

Mal Jackre pillantott.

- Nem, a másik jött helyette. Ms. Brown. - A férfi kortyolt a söréből. - Aki azt mondja, hogy köszönöm, de a szavai azt jelentik, hogy menj a pokolba.

- Ez tényleg Parker - erősítette meg Del.

- Az autóbántalmazó is olyan jól néz ki, mint a másik kettő?

- Mind jól néznek ki - morogta Jack.

- Kár, hogy nem láttam.

- Menjünk kártyázni, mielőtt megverem Malt az igazi és a fogadott húgaimmal kapcsolatos buja gondolatai miatt - jelentette be Del.

- Remek ötlet. - Amíg a többiek az asztalhoz sereglettek, Jack elővette a mobiltelefonját, hogy megnézze az e-mailjeit.

Majdnem éjfél volt, mire Emma hazaért. Annyira belemelegedtek Mac esküvőjének a tervezésébe, hogy észre sem vették az idő múlását.

Szinte táncolva ment be a házba, mert felvidította a barátnőivel töltött izgatott beszélgetés, és egy kicsit elkábította a pezsgő.

Mac esküvője.

Szinte látta maga előtt a menyasszonyt a gyönyörű ruhájában, és egy hatalmas csokorral a karján. Hárman lesznek a koszorúslányok. Ő vörösesbarnában, Parker aranybarnában, Laurel pedig halvány narancssárgában. És a virágok is az ősz gazdag színeit tükrözik majd.

Nagy kihívás lesz, gondolta Emma, miközben felment az emeletre. Parkernek igaza volt: már most át kell gondolniuk, hogy mit tudnak kivitelezni. Más dolog kívülállóként levezényelni egy esküvőt, és megint más, amikor a szervezők is részt vesznek a szertartásban.

Több segítségre és több alvállalkozóra lesz szükségük, mégis mindent el fognak követni, hogy ez az esemény minden addigi rendezvényüknél csodálatosabb legyen.

Emma nekilátott az esti szertartásnak. Amikor végzett, felhajtotta a paplant, és elégedett bólintással simította végig a lepedőt. Igazán büszke lehet magára az önmegtartóztatása miatt. Még egy ilyen kellemes üzleti és baráti megbeszéléssel töltött este után sem hanyagolja el a szokásos esti teendőit.

Most bebizonyította, hogy józanul és felnőtt módon tud viselkedni.

Aztán mindkét kezén keresztbe tette az ujját, és a hálószobából az irodába rohant, hogy megnézze az e-mailjeit.

- Tudtam! - kiáltott fel, amikor meglátta Jack legújabb üzenetét.

Most elárultad, hogy milyen piszkos a fantáziád. Nagyon örülök neki. Szeretem a meglepetéseket Főleg azt élvezem, amikor kibontom a csomagot, és már alig várom, hogy kihámozzalak a kabátodból. Nem szoktam elsietni a dolgot, hogy minél tovább tartson a kellemes izgalom. Ezért téged is nagyon lassan foglak kicsomagolni. Centiméterről centiméterre haladva.

- Ajaj - mondta Emma. - Nem semmi...

Amikor végeztem a kibontással, szeretnélek alaposan szemügyre venni, és csak aztán megérinteni. Centiméterről centiméterre.

Mikor, Emma?

– Nem lehetne most azonnal?

Emma lehunyta a szemét, és elképzelte, ahogy Jack leveszi róla a képzeletbeli fényes fekete esőkabátot. A szobában gyertyák égnek és lassú, érzéki zene szól, és a mély hangok a torkában rezegnek. A férfi sötét pillantása végigsiklik a bőrén, amitől felhevül az egész teste. Aztán erős, magabiztos keze lassan követi a tekintetét. Leveszi róla a bársonyos könyökvédőt, ő pedig...

- Ez ostobaság! - Emma megrázta magát, és kiegyenesedett a széken.

Lehet, hogy butaság, de akkor is sikerült alaposan felizgatnia magát. Illetve erről Jack tehet.

Bosszúból hasonló hangnemben fog válaszolni.

Szeretek játszani, és nem bánom, ha közben piszkos leszek. A meglepetés valóban remek dolog, és még jobb, ha én lehetek a csomagban. Élvezem, ha lassan csomagolnak ki, és először gyengéden kibontják a szalagot, aztán nagyon óvatosan szétnyitják a díszes papírt, hogy birtokba vegyék az ajándékot.

Azt is szeretem, ha utána mohón birtokba vesznek. Nem zavar, ha a megajándékozott hevesen rám veti magát, és az sem baj, ha egy kicsit goromba.

Nemsokára, Jack.

Most már biztosan megtörténik, gondolta Emma. Csak az a kérdés, hogy mikor.

A három növénykompozíció elkészült, és Tink már a következő munkadarabot készítette elő. Emma gyors pillantást vetett a jegyzeteire és a rajzaira.

Hat, kézzel kötött csokor, köztük a menyasszony csokra, amit a vendégek közé hajít a pénteki rendezvényen. Hat álló virágdísz, tizennyolc asztaldísz, egy fehér rózsából készült gömbcsokor, valamint füzérek és függők a pergolához.

Emma halkan sorolta a lista tételeit. - Holnap legalább három órára szükségem lesz rád. Négy még jobb lenne.

- Ma este randevúm van, és szerintem összejön a dolog.

Tink serényen dolgozott, és egy nagy lufit fújt a rágógumijából. - Dél körül viszont már itt tudok lenni.

- Jó lenne, ha négyig maradnál, és csütörtökön is kéne legalább négy óra. Illetve öt, ha el tudod intézni. Csütörtökön Tiffany is bejön, Beach pedig itt lesz egész pénteken. Péntek délelőtt nagy szükség lenne rád. Háromkor elkezdhetjük a pénteki rendezvény dekorációját. Szombaton megint két rendezvény lesz, és nyolckor nekilátunk az első feldíszítésének. Reggel nyolckor, Tink.

Tink elhúzta a száját, és tovább tördelte a tüskéket.

- Az elsőt fél négykor bontjuk le, és fél hatra készen kell lennünk a másodikkal. Vasárnap csak egyetlen nagyszabású rendezvény lesz, ami négykor kezdődik. Ezért tízkor vagy fél tizenegykor bele kell fognunk.

- Majd megteszek minden tőlem telhetőt, és háttérbe szorítom a saját életem - jelentette ki Tink gyászos hangon.

- Meg tudod csinálni. Visszaviszem a hűtőbe, amit már előkészítettél, és idehozom a következő adagot a díszekhez.

Emma felemelte az első dobozt, és megfordult. Majdnem beleütközött Jackbe, aki akkor lépett be az ajtón.

- Ó... Szia, Jack.

- Szia. Hogy vagy, Tink?

- Emma egy rabszolgahajcsár.

- Igen. Szegény Tinket állandóan kihasználom - mondta Emma. - Hallgasd meg a panaszait, amíg én ezeket beviszem a hűtőbe.

Milyen szívdöglesztően néz ki a munkaruhájában, gondolta Emma. Jacknek nagyon jól állt a bakancs, a kifakult farmer és a könyékig feltűrt ing. Legszívesebben beleharapott volna, mint egy ingerlően piros almába.

- Mi lenne, ha inkább segítenék? - A férfi felkapott egy másik dobozt, és ő is elindult a hűtő felé.

- Ez a hetünk egy kicsit zűrös - magyarázta Emma.

- Hét közepén egy házi ünnepség, aminek én csinálom a dekorációját, hétvégén pedig négy helyszíni rendezvény. Ráadásul a vasárnapi esküvő nagyszabású lesz, de ennek örülünk. - Emma letette a dobozt, és megmutatta Jacknek, hogy hova tegye a másikat. - Most pedig...

Jack egy gyors mozdulattal maga felé fordította, és megcsókolta, Emma pedig ösztönösen átkarolta a nyakát.

A levegőben a virágok gazdag illata áradt, és az ő testét is ilyen erővel árasztotta el a vágy. A szívverése felgyorsult, és minden porcikája sóvárgott a férfi után. Már nem lenne elég belőle egy kis falat, mert az egészet kívánja, és nem tud ellenállni a kísértésnek.

- Be lehet ezt az ajtót zárni belülről? - kérdezte Jack, de Emma belemarkolt a hajába, és visszahúzta az ajkát. Csak néhány másodperc múlva értette meg a férfi kérdését.

- Miféle ajtót?

- Emma, ne gyötörj. Azt akarom, hogy...

- Erre az ajtóra gondolsz? Sajnos nem. Még egy utolsót.

Emma két kézzel megragadta a férfi arcát, és elmerült egy újabb virágillatú, szenvedélyes csókban. Aztán elhúzódott, és bánatosan felsóhajtott.

- Nem tehetjük. Itt van Tink, és... - Emma körülnézett a helyiségben. - Nincs is hely.

- Mikor megy el? Visszajövök.

- Nem tudom pontosan, de... Várj egy kicsit.

Most a férfi fogta meg Emma arcát, és mélyen a szemébe nézett. - Mire várjak?

- Nem jut eszembe semmilyen jó kifogás, de ez a csóktól van. Teljesen leállt az agyműködésem, még arra sem emlékszem, hogy lesz-e este konzultációm. Mintha amnéziás lennék.

- Visszajövök hétkor, és hozok vacsorát. Hívj fel, ha valami miatt mégsem jó az időpont. Tehát hétkor itt találkozunk.

- Rendben. Ha már tudok összefüggően gondolkodni, akkor megnézem a határidőnaplómat. De...

- Hétkor - ismételte meg a férfi, és még egyszer megcsókolta. - Majd akkor beszélünk. De csak egy, vagy két szótagú szavakat tartalmazó rövid kijelentő mondatokban.

- Értem. - A férfi mosolyától Emma gyomra megint remegni kezdett. Ki kell innen hozni valamit?

- Igen, de nem emlékszem, hogy mit. Hadd gondolkodjak egy kicsit. - A nő végigsimította a haját, és lehunyta a szemét. - Igen, már tudom. Azokat, és azokat. Aztán tényleg menned kell, mert nem tudok dolgozni, ha rád gondolok. Meg a szexre. Meg bármire, ami azzal kapcsolatos.

- Majd este elmeséled, hogy mire gondolsz. Hétkor - ismételte meg Jack, és segített Emmának kivinni a virágokat.

- Később visszatérünk rá - mondta Emma, amikor visszamentek a munkaasztalhoz, és a pultra tette a dobozt - Amikor nem vagyok ilyen... elfoglalt.

- Remek. - A férfi szürke szeme még egy darabig időzött a nőn. - Szia, Emma. Viszlát, Tink.

- Abban biztos lehetsz, hogy engem itt találsz. - Jack távozása után Tink némán lecsípett még néhány szárat, és a virágokat a műanyag habszivacsba szúrta. - Mióta csináljátok ezt Jackkel?

- Mit? Tink! - Emma megcsóválta a fejét, és a polcokhoz fordult, hogy kiválassza a megfelelő tartószivacsot a kandallóba szánt kompozícióhoz, amelyet már megtervezett. - Nem csinálunk semmit.

- Ha be akarod mesélni nekem, hogy nem csókolóztatok a raktárban, akkor kénytelen leszek hazugnak tartani téged.

- Nem értem, hogy miért... - Ostoba vagy, rótta meg magát Emma, és leemelte az egyik habszivacsot. - Honnan tudod?

- Amikor visszajöttél, a szemed fátyolos volt, ő pedig úgy nézett ki, mint egy éhes férfi, aki csak egy apró falatot kapott, pedig legszívesebben lenyelné az egész ebédlőasztalt.

- Ez tetszik.

- Miért nem teszed meg? Jack nagyon jóképű.

- Én... Mi... Tudod, nem szoktam ennyire zavarba jönni, ha a szexről kell beszélnem, de most nagyon kínosan érzem magam előtted.

Tink tovább dolgozott, és közben bölcsen bólogatott.

- Ha egy barátból lesz a szeretőd, akkor legalább tudod, hogy kivel bújsz ágyba. Ez nagy előnyt jelent.

- Éppen erről van szó. Attól tartok, hogy utána kényelmetlenül érezzük majd magunkat. Szerinted nem?

- Csak akkor, ha az egyikőtök ostoba, és nem képes felfogni a helyzetet. - A nő felfújta a rágógumiját. - Tehát az a tanácsom, hogy... ne légy ostoba.

- Ez tulajdonképpen nagyon bölcs tanács. - Emma beáztatta a habszivacsot. - Meg kell néznem valamit a határidőnaplómban.

- Rendben. Én ma estére beszélném meg azt az ágyba bújást! - kiáltotta Tink Emma után. - Akkor holnap te lennél a legboldogabb virágos hölgy.

Ebben is van némi igazság, gondolta Emma.

A noteszából megtudta, hogy az estéje szabad. Öt óra után egy nagy X állt benne, így jelezve, hogy aznap nem randevúzhat. Akárki erősködik, nemet kell mondania, mert másnap sok munka várja.

De ez nem is igazi randevú, mentegette magát. Jack átjön, vacsorát hoz, és aztán... majd meglátják. Nem is kell átöltöznie, és azon törnie a fejét, hogy mit vegyen fel, hiszen...

Kit akar becsapni? Rengeteget fog aggodalmaskodni ruhája miatt, mert akármi történik közte és Jack között nem lehet munkaruhában, zöld kosszal a körme alatt!

Még be kell vinnie a hálószobába egy csokor friss virágot és néhány hangulatos gyertyát. Jó lenne venni egy meleg habfürdőt, hogy kellemesen ellazuljon. Aztán jön a legnehezebb teendő: ki kell választania a megfelelő ruhát, és ami még fontosabb, el kell döntenie, hogy mit viseljen alatta.

Emma becsukta a noteszt.

Ha jobban belegondol, egy ilyen félig randevú sokkal több munkát igényel, mint egy igazi.

Emma visszasietett a virágaihoz. Be kell fejeznie a munkát, hogy teljesítse az ügyfél kívánságát. Utána még rengeteg teendője van, de Jack nem veheti észre, hogy mennyi energiát fordított a készülődésre.

9.

Emma végül egy virágos mintás ruha és egy sima vonalú kivágott felső mellett döntött

A ruha alá pedig a leghatásosabb fehérneműjét vette fel.

Amikor végzett az öltözködéssel, még egyszer elégedetten szemügyre vette magát a tükörben, majd körülnézett a hálószobában, A gyertyák lágy fényt árasztottak, és a rózsák bódítóan illatoztak. A CD-lejátszón beállított egy lassú, romantikus zenei összeállítást. Csak meg kell nyomnia a lejátszógombot, és megszólal az alkalomhoz illő háttérzene.

A párnákat megigazította, és behúzta a függönyt. Büszkén állapította meg, hogy a helyiséget sikerült erotikus szerelmi fészekké varázsolnia. Most már csak egy férfira volt szüksége.

Lement a földszintre, mert fontos volt hogy ott is minden rendben legyen. Bor, poharak, gyertyák, virágok. Itt is lesz zene, de egy kicsit lendületesebb, mint a hálószobában. Bekapcsolta a lejátszót beállította a hangerőt, és meggyújtotta a gyertyákat.

Isznak egy kis bort, és beszélgetnek, gondolta. Aztán jön a vacsora, és közben folytatják a beszélgetést. Jackkel mindig jól el tudtak társalogni, de most egy kicsit más volt a helyzet. Mindketten tudták, hogy miért jöttek össze, és hova vezet az este, de azért remélte, hogy képesek lesznek ellazulni, és élvezni egymás társaságát mielőtt...

Az ajtó váratlanul kinyílt, és Emma izgatottan fordult a bejárat felé. Laurel lépett be a helyiségbe.

- Szia, Em. Össze tudnál nekem állítani néhány...

Laurel elhallgatott, felvonta a szemöldökét, és körülnézett a helyiségben. - Randevúd van – állapította meg. - Méghozzá szexrandevúd.

- Tessék? Honnan veszed, hogy...

- Mióta is ismerjük egymást? Ezer éve? Új gyertyákat tettél mindenhová, és a CD-lejátszón előjátéknak szánt zene szól.

- Gyakran használok új gyertyákat, és szeretem ezt a zenét.

- Megnézhetem, hogy milyen fehérnemű van rajtad?

Emma felnevetett.

- Verd ki a fejedből Mit kell készítenem?

- Ne akard elterelni a figyelmemet. Húsz dollárba fogadok, hogy szexi fehérnemű van rajtad. - Laurel Emmához lépett, és fel akarta emelni a ruha alját. Emma ellökte a kezét.

- Semmi közöd hozzá!

- Milyen érzéki illat! - Laurel körbeszimatolta a barátnőjét, és elvigyorodott.

- Na és? Gyakran van randevúm, és szexelni is szoktam, hiszen felnőtt nő vagyok. Nem én tehetek arról, hogy te már fél éve nem voltál férfival.

- Öt hónapja, két hete és három napja. De minek számolni az időt? - Laurel hirtelen elhallgatott, és színpadias mozdulattal Emmára mutatott. - Jackkel van szexrandevúd!

- Hagyd abba, Laurel. Légy szíves, állítsd le magad. Halálra idegesítesz.

- Mikor jön? És mi a terved?

- Nemsokára itt lesz, és még nincsen tervem. De azt tudom, hogy neked nem kell itt lenned. Kérlek, menj el.

Laurel nem törődött a barátnője parancsával, karba tette a kezét.

- Fehér, jó kislányos fehérnemű van rajtad, vagy egy dögös fekete, ami azt súgja a férfinak: „Csak azért vettem fel, hogy letéphesd rólam?" Tudnom kell.

Emma az ég felé emelte a tekintetét.

- Piros alapon fekete rózsák.

- Te jó ég! Lehet, hogy hívnunk kell a mentőket. Holnap készítenél nekem három tavaszi csokrot? Persze csak akkor, ha fel tudsz kelni. Lesz egy konzultációm, és szeretném, ha az ügyfél látná, hogy milyen díszeket akarok tenni a tortára.

- Persze, megcsinálom. De most menj haza.

- Már itt sem vagyok.

- Tudom, hogy előbb bemész Machez, hogy elújságold a hírt. Aztán otthon Parkernek is elmeséled.

Laurel megállt az ajtóban, és hátrasöpörte a haját, ami az arcába hullott.

- Megkérem Mrs. G-t, hogy reggelire készítsen sonkás omlettet, hogy teli gyomorral hallgassuk meg a részletes élménybeszámolódat.

- Holnap teljesen be vagyok táblázva.

- Én is, de reggel hétkor tápláló étellel, és izgalmas történetekkel kezdem a napot. Sok szerencsét a ma estéhez!

Laurel távozása után Emma bánatosan felsóhajtott, és úgy döntött, hogy nem várja meg Jacket, hanem tölt magának egy pohár bort. Az a baj a barátokkal, hogy túl jól ismernek, gondolta a konyha felé menet. Szexrandevú, előjátékra buzdító zene, szexi fehérnemű. A barátok között nincsenek titkok...

A borosüveget a pohár fölé emelte, de ekkor hirtelen megdermedt, és keze megállt a levegőben. Jack is a barátja, és nagyon jól ismeri őt. Tehát ő is... Mi van, ha...

- A pokolba!

Emma teletöltötte a poharát, de mielőtt belekortyolhatott volna, meghallotta a kopogást az ajtón.

- Késő - mondta magában. - Már nincs ideje ruhát cserélni, vagy visszarendezni a hálószobát. Lesz, ami lesz.

Letette a poharat, és az ajtóhoz lépett.

Azonnal észrevette, hogy Jack is átöltözött. A farmer helyett khakiszínű nadrág volt rajta, és a pólót is egy friss ingre cserélte. Az egyik kezében egy nagy dobozt tartott, amelyen Emma kedvenc kínai éttermének a neve állt, a másikban pedig a kedvenc cabernet-je.

Milyen kedves, gondolta Emma. Egy újabb előnye annak, ha az ember a barátjával randevúzik.

- Látom, komolyan gondoltad, hogy hozol nekem vacsorát. - A nő elvette a férfitól a dobozt. - Köszönöm.

- Tudom, hogy mindenből szeretsz egy kicsit enni, ezért többfélét választottam. - Jack gyengéd csókot lehelt Emma ajkára. - Szia.

- Szia. Éppen most töltöttem magamnak egy pohár bort. Kérsz te is?

- Nem utasítom vissza. Hogy ment a munka? - kérdezte Jack, és a nő után ment a konyhába. - Amikor ma ott jártam, eléggé be voltál havazva.

- Sikerült végeznünk. A következő néhány nap nagyon kemény lesz, de azt is meg fogjuk tudni csinálni.

Emma bort töltött a pulton álló másik pohárba, és átnyújtotta a férfinak. - Mi a helyzet a nyári konyhával?

- Nagyon szép lesz. Nem tudom, hogy az ügyfél mennyire fogja kihasználni, de jól fog mutatni. Majd beszélnünk kell az itteni átalakításról is, a második hűtő miatt. Amikor ma itt voltam, beugrottam Parkerhez, és megmutattam neki néhány előzetes vázlatot, meg Mac elkészült terveit. Miután néhány percet töltöttem a hűtőhelyiségben, már én is belátom, hogy szükséged van egy nagyobbra. Tetszik a ruhád.

- Köszönöm. - A nő a férfi szemébe nézett, és kortyolni kezdte a bort. - Azt hiszem, másról is kell beszélnünk.

- Hol akarod kezdeni?

- Sokat gondolkodtam, és rájöttem, hogy tulajdonképpen két fontos dologról van szó, és ezek kapcsolatban állnak egymással. Ugye, mi barátok vagyunk, Jack?

- Igen, Emma.

- Tehát az első szabály szerint a barátok mindig igazat mondanak egymásnak. Légy őszinte. Ha a mai este után rájövünk, vagy az egyikünk rájön, hogy ez mégsem az, amire számítottunk, akkor meg kell találnunk a módját, hogy ezt közöljük egymással. És nincs harag.

- Józan, egyenes, és nincsenek trükkös csapdák vagy láthatatlan kötelékek. Tökéletes. Ebben egyetértünk.

- A másik szabály az, hogy maradjunk barátok. - A nő aggódó pillantást vetett a férfira. - Ez a legfontosabb. Akármi történik, és bármi lesz belőle, akkor is meg kell ígérnünk egymásnak, hogy barátok maradunk. Nemcsak miattad és miattam, hanem a többiek miatt is, akikkel kapcsolatban állunk. Kijelenthetjük, hogy ez csak szex, de a szex soha nem olyan egyszerű. Legalábbis nem lenne szabad annak tartani. Kedveljük egymást, és fontosak vagyunk egymás számára. Nem akarom, hogy ez megváltozzon.

A férfi megsimogatta Emma haját.

- Most adjuk a becsületszavunkat? - kérdezte mosolyogva, majd komoly arccal folytatta: - Ezt megígérhetem neked, Emma. Azért, mert igazad van, és tényleg barátok vagyunk.

Jack előrehajolt, és megcsókolta a nő arcát kétfelől, aztán a száját.

- Barátok. - Emma megismételte a férfi mozdulatát, és a végén összeért ajakkal és lehunyt szemmel álltak egymással szemben. - Jack? Nem értem, hogy tudtuk idáig megállni.

- Én sem. - A férfi ismét megérintette Emma ajkát, és megfogta a kezét. - Egyszer a tengerparton voltunk - mondta, és a székekhez vezette a nőt.

- Tessék?

- Egy hétre mind a hatan lementünk a tengerpartra. Del egyik barátja kölcsönadta a nyaralóját, vagy a szülei lakását. Azt hiszem Hamptonsban. Azon a nyáron történt, mielőtt beindítottátok a vállalkozást.

- Igen, emlékszem. Nagyon jól éreztük magunkat.

- Egyik reggel korán felébredtem, és nem tudtam elaludni, ezért lesétáltam a partra. És ott megláttalak. Először nem ismertelek fel. Egy hosszú, színes kendő volt a derekadra kötve, amit a szél a lábad körül lengetett. Piros fürdőruhát viseltél alatta.

- Te... - A nőnek a szó szoros értelmében elállt a szava. - Emlékszel arra, hogy mi volt rajtam?

- Igen. Arra is emlékszem, hogy a szél belekapott a hajadba, ami hosszabb volt, mint most, a derekadig ért. Mezítláb sétáltál, és lenyűgözve néztem aranyló bőrödet, a kavargó színeket és a szélben lengedező hajadat. A szívem megállt egy pillanatra, és arra gondoltam, hogy még soha életemben nem láttam olyan gyönyörű nőt. Aztán rájöttem, hogy akarom őt. Úgy, ahogy még soha senkit nem akartam.

A férfi elhallgatott, és Emma némán nézett rá.

- Aztán megláttam, hogy te vagy az. Tovább sétáltál a part mentén, és a hullámok nyaldosták a bokádat és a vádlidat. És akartalak téged. Azt hittem, hogy elment az eszem.

Emma csak most vette észre, hogy addig visszatartotta a lélegzetét. Gondolkodni sem tudott, de nem is akart most józanul mérlegelni.

- Ha akkor odajössz hozzám, és így nézel rám, a tiéd lettem volna.

- Megérte a várakozást. - A férfi lassan és gyengéden megcsókolta, majd a hálószobába vezette a nőt. - Szép - jegyezte meg, amikor észrevette a virágokat meg a gyertyákat.

- Néha a barátok kedvéért is érdemes megerőltetni magunkat. - Emma meggyújtotta a gyertyákat, mert tudta, hogy lobogó fényük megnyugtatja, és kellemes hangulatot teremt.

- Még szebb. - A férfi elmosolyodott, amikor Emma bekapcsolta a CD-Iejátszót, majd a szoba másik felében állva szembefordult vele.

- Őszinte leszek veled, Jack, ahogy megígértem. Nem tudok ellenállni a romantikának, a gyengéd mozdulatoknak, de imádom a vad szenvedélyt is. Mindegy, hogyan csináljuk. Ma este úgy leszek a tiéd, ahogy akarod.

Emma szavai felizgatták a férfit, a látványa pedig teljesen elbűvölte.

Elindultak egymás felé, és a helyiség közepén találkoztak. Jack hátrasimította Emma haját, és lassan lehajtotta a fejét, hogy az ajkuk összeérjen. Ma este minden tőle telhetőt meg fog tenni, hogy felfedezze Emma gyengéit.

A nő teste lágyan megadta magát a csóknak. Az ajka meleg és édes volt, és a férfi érezte, hogy a testében vibráló kellemes izgalom mindent elsöprő vággyá erősödik. Felkapta Emmát, és az ágyhoz vitte. A nő félig lehunyta sötét szemét, mintha a pillái elnehezedtek volna.

- Mindenütt meg akarlak érinteni, mert már olyan régen álmodozom erről. - Jack lassan a ruha alá csúsztatta a kezét, és megsimogatta a nő combját. - Mindenütt.

Jack még egyszer megcsókolta, mohóbban és követelőzőbben. Az ujjai mégis lágyan cirógatták Emma bőrét, és a csipkét, ami szinte alig fedte az ingerlő idomokat. Emma teste készségesen simult a férfi tenyere alá, hogy még többet adjon és kapjon.

A férfi ajka végigsiklott a nő nyakán, és közben levette róla a könnyű kardigánt. Aztán egy gyors mozdulattal hasra fordította, és gyengéden megharapdálta a vállát. Amikor feltérdelt, hogy lehúzza a ruha cipzárját, Emma hátranézett a válla felett.

- Segítsek? - kérdezte titokzatos mosollyal.

- Egyedül is boldogulok.

- Szerintem is. Szeretném, ha levennéd az ingedet, mert én most nem vagyok olyan testhelyzetben, hogy megtegyem.

Emma némán figyelte, ahogy Jack kigombolja az ingét, és a padlóra dobja.

- Mindig szerettelek félmeztelenül nézni, amikor nyaranta itt voltál. De ez most még jobban tetszik. - Emma elnyúlt az ágyon. - Vetkőztess le, Jack, és érints meg. Mindenhol.

A nő lusta, ingerlő mozdulatokkal elhelyezkedett, és megborzongott, amikor a férfi levette róla a ruhát. Fickándozó gyönyörűséget érzett, amikor meglátta, hogy a férfi elragadtatott pillantással méri végig.

- Gyönyörű vagy - súgta Jack, és megcirógatta az apró fekete szirmokkal díszített vörös csipkét, - Időbe telik, mire mindennel végzek.

- Nem kell sietned.

Amikor a férfi ismét lehajolt, hogy megcsókolja, Emma már alig várta, hogy Jack felfedezze minden porcikáját.

Jack azt ígérte, hogy centiméterről centiméterre fog haladni, és be is tartotta a szavát. Megérintette, megízlelte és megőrjítette a testét. Emma kapkodva lélegzett, és a szobában egyre forrósodott a rózsaillatú levegő.

Jack nem tudott betelni a látvánnyal. Lenyűgözték a telt idomok, a gyertyák fényében aranylóan csillogó bőr, és a dús fekete haj, amely selymes zuhatagként terült el a párnán. Mindig gyönyörűnek tartotta Emmát, de ma este olyan volt, mint egy terített asztal, amelyről kedvére lakmározhat Emma semmit sem tagadott meg tőle. Jack kitartó becézése és gyengéd érintése egyre közelebb vitte Emmát a csúcshoz, míg végül a teste hátrahanyatlott, és elernyedt.

Édes, forró, csodálatos érzések árasztották el, és halványan elmosolyodott.

- Most én jövök - mondta.

Felült, szorosan átölelte Jack nyakát, és mohón megcsókolta.

Aztán hanyatt fektette az ágyon, és most ő indult felfedezőútra a férfi erős vállán, kemény mellkasán és izmos hasán. Végül lehúzta a cipzárt, hogy megszabadítsa a nadrágjától.

– Azt hiszem, fel kéne...

- Majd én gondoskodom róla.

Emma az éjjeliszekrényéből elővett egy óvszert, és ingerlő lassúsággal felhelyezte. A keze és az ajka érintése nyomán a férfi teste megremegett, és megfeszült. Megragadta Emma haját, és maga felé fordította az arcát.

- Most! - zihálta.

- Most! - nyögte Emma. Lovagló ülésbe helyezkedett, és magába fogadta Jacket.

Testén kéjes remegés futott végig, amikor lassan mozogni kezdett. A férfi szemébe nézve élvezte az ölében feszülő gyönyört.

Jack mohón megragadta a csípőjét, de hagyta, hogy Emma vezesse az iramot. A nő keze az öléhez siklott, és Jack elragadtatva figyelte, ahogy eléri a beteljesülést, és az arca felragyog. A bőre fénylett, mint a lángoló arany, bársonyos fekete szeme sötéten csillogott a gyertyák imbolygó fényében, és a teste lüktetve vette körül a férfit.

Jack felemelkedett, és a hátára fordította Emmát, aki meglepetten felkiáltott.

- Most én jövök - zihálta Jack, és egy határozott mozdulattal szétnyitotta a nő lábát.

Nem tudta tovább féken tartani a szenvedélyét.

Az álmos, remegő kéj heves, vad gyönyörré változott. Emma halkan felsikoltott, mert váratlanul érte a férfi mohó támadása, de azonnal követte teste szilaj ritmusát. A csúcsra érve a kéj villámként hasított a testébe, és néhány másodpercig megszűnt körülötte a világ.

Tehetetlenül feküdt, és reszketve tűrte, hogy a férfi folytassa a rohamot, míg végül ő is eléri a beteljesülést.

Jack kimerülten rogyott Emmára, aki még mindig remegett alatta, és a szíve dübörgött a mellkasában. Kába volt, de azt megérezte, hogy a nő gyengéden megsimogatja a hátát. Istenem ez a kedvesség jellemző annyira jellemző Emmára!

Jack lehunyta a szemét, és egy pillanatig úgy érezte, hogy soha többé nem fog tudni megmozdulni. Csak feküdt, belélegezte Emma bódító illatát, és élvezte lágy teste érintését.

– Megígértük egymásnak, hogy őszinték leszünk – szólalt meg egy idő után. - be kell vallanom, hogy ez nem volt túl nagy hatással rám.

Emma felkacagott, és megcsípte a férfi fenekét.

– Milyen kár! Sajnos nincs közöttünk semmi... kémia.

A férfi elvigyorodott, és felemelte a fejét.

– Nincs kémia? Ezért robbantottuk fel a laboratóriumot?

– Még hogy a laboratóriumot! Az egész épületet a levegőbe röpítettük. - A nő nagyot sóhajtott, és a keze lejjebb kúszott a férfi hátán. - Nagyon szép feneked van, ha szabad ilyet mondanom – tette hozzá nevetve.

– Szabad. Egyébként neked is.

A nő felmosolygott rá.

– Akkor ezt meg is beszéltük. A férfi lágyan megcsókolta.

– Nem vagy éhes? Mert én nagyon. Mit szólsz a hideg kínai kajához?

– Tökéletesen megfelel.

A konyhapultnál ülve a dobozból ették a tésztát, az édes-savanyú sertésfalatokat és a Kung Pao csirkét.

– Miért eszel így?

– Hogy?

– Csipegetsz, mint egy madár.

Emma bekapott egy kis darab tésztát, és ivott egy korty bort.

– Eleinte csak a bátyáimat akartam ezzel bosszantani, de aztán szokásommá vált. Ha fagylaltot, édességet vagy valami finomságot kaptunk, ők mindig pillanatok alatt felfalták, és nagyon dühösek lettek, amikor látták. Hogy nekem még van. De így legalább kevesebbet eszem, és jobban élvezem.

– Az biztos. - Jack a szájába gyömöszölt egy hatalmas adag tésztát. - Szerintem a családod még vonzóbbá tesz téged.

– Igen?

– Olyan... nagyszerű emberek – magyarázkodott a férfi, mert nem jutott jobb kifejezés az eszébe.

– Én is úgy tudom, hogy nagyon szerencsés vagyok. Négyünk, illetve hatunk közül nekem van csak egyedül teljes családom. Mr. és Mrs. Brown csodálatos ember volt. Te nem ismerted őket olyan jól, de én itt nőttem fel, és ez a birtok majdnem olyan volt számomra, mintha az otthonom lenne. Nagyszerű szülők voltak, és a haláluk mindnyájunkat lesújtott.

– Emlékszem, hogy Del teljesen összeroppant, de engem is megrendített a hír. Nagyon kedveltem a szüleit. Szórakoztató és értékes embereknek tartottam őket, akik mindig segítettek másokon. Nem is lehet annál szörnyűbb, mint amikor az ember teljesen váratlanul elveszíti mindkét szülőjét. A válás is megvisel egy gyereket, de...

– Valóban. Macnek az első volt a legnehezebb, de később kénytelen volt többször s átélni. Laurel tizenéves volt, amikor a szülei teljesen váratlanul szakítottak egymással, majd később mégsem váltak el, de tudjuk, hogy milyen a kapcsolatuk. Laurel szinte alig látja őket. Gondolom, neked sem volt könnyű.

- Nem, de rosszabb is lehetett volna. - A férfi megvonta a vállát, és tovább evett. Nem szeretett erről a témáról beszélgetni. Mi értelme olyasmit bolygatni, ami fájdalmas, és úgysem tud rajta változtatni? - Mindkét szülőm igyekezett civilizált módon viselkedni, és nem rángattak ide-oda. Végül sikerült barátságos viszonyban maradniuk.

- Mindketten kedves emberek, és szeretnek téged. Ez sokat számít.

- Megvagyunk. - Jack már beletörődött, hogy be kell érnie ezzel. - A távolság is jót tesz a kapcsolatunknak. Az anyámnak és az apámnak is van már második családja. - A férfi hangja közömbösen csengett, pedig soha nem tudta olyan könnyedén túltenni magát a történteken, mint a szülei, akik külön utakon jártak, és új családot alapítottak. - A kedélyek igazából akkor csillapodtak le, amikor főiskolára mentem, és később úgy döntöttem, hogy itt telepedek le.

A férfi ivott, és a nőre pillantott.

- A te családod viszont olyan, mint egy csokor, amit te készítettél. Mindig összetart, és soha nem hullik szét.

A férfi egy pillanatig elgondolkodott. - Elmeséled nekik, ami most történt?

A nő meglepődött.

- Hát... Nem tudom. Ha rákérdeznek, akkor igen. De nem valószínű, hogy kíváncsiskodni fognak. Kicsit rázós lenne.  Kedvelnek téged, és azt is tudják, hogy lefeküdtem már férfiakkal. Talán meglepődnek, hiszen még én sem tértem magamhoz, de nem hiszem, hogy akadékoskodnának.

- Ez jó.

- A lányok sem háborodtak fel.

- A lányok? - A férfi szürke szeme tágra nyílt. - Elmesélted a többieknek, hogy le fogunk feküdni egymással?

- Tudod, hogy milyenek a lányok, Jack - mosolygott Emma.

- Igen.

- Ráadásul azt hittem, hogy Mackel lefeküdtetek.

- Micsoda?

- Ezért említettem neki az egyik legfontosabb alapszabályunkat, és mire tisztáztuk a félreértést, már tudta, hogy érdeklődöm irántad.

- Soha nem feküdtem le Mackel!

- Most már én is tudom. Viszont meglepett, hogy csókolóztál Parkerrel.

- Nagyon régen volt, és nem is lehet igazából annak mondani... Még ha az is volt, nem működött. - A férfi vett egy újabb adag sertéshúst.

- Ráadásul Mrs, G-t is megcsókoltad! Nagyon csélcsap vagy.

- Az talán működött volna, de nem adtunk magunknak elég időt.

A nő vigyorogva a férfira nézett, és bekapott egy falat csirkét.

- Delnek mi a véleménye?

- Arról, hogy megcsókoltam Mrs. Gradyt?

- Nem. Rólad és rólam.

- Fogalmam sincs. Én nem vagyok lány.

A nő az ajkához akarta emelni a poharat, de a keze félúton megállt a levegőben.

- Nem beszéltél neki erről? De hiszen ő a legjobb barátod!

- A legjobb barátom már azért is képes lenne leharapni a fejemet, ha megtudná, hogy rád gondolok. Mit szólna ahhoz, amit az előbb műveltünk a hálószobában?

- Ő is tudja, hogy felnőtt nő vagyok, és néha lefekszem férfiakkal.

- Ebben nem vagyok biztos. Ezt a tényt egy másik dimenzióba helyezi, és szerinte egy másik Emma szexel a férfiakkal, nem te. - Jack megcsóválta a fejét.

- Nem akarom úgy kezelni ezt az ügyet, mint egy tiltott viszonyt. Előbb-utóbb úgyis rájön, ezért jobb lenne, ha tőled tudná meg. Különben valóban le fogja harapni a fejedet.

- Majd meglátjuk, Ha már itt tartunk, szeretnék még valamit megbeszélni veled. Jó lenne, ha most egyikünk sem lenne mással is... így együtt. Betartható ez a szabály?

A nő a bort kortyolgatta, és közben elgondolkodott. Miért kérdezi ezt Jack?

- Esküdjek meg? - Amikor a férfi felnevetett, a nő is elmosolyodott. - Ha lefekszem valakivel, akkor nem foglalkozom mással, mert ez ellenkezik az elveimmel. Ráadásul kellemetlenségeket is okozhat.

- Jó. Tehát most csak te meg én vagyunk.

- Csak te meg én - bólintott Emma.

- Holnap reggel hétkor egy építkezésen kell lennem.

Kezdődik, gondolta a nő. Holnap korán kell kelnem, drágám. Nagyszerű este volt, majd hívlak.

- Nem baj, ha itt alszom? De figyelmeztetlek, hogy ötkor kell kelnem.

A nő elmosolyodott.

- Nincs ellene kifogásom.

Amikor lefeküdtek aludni, Jack hamar rájött, hogy Emma álmában gyengéden ráfonódik az alvótársára. Máskor is találkozott már olyan nőkkel, akik alvás közben hozzásimultak, és szorosan átölelték. Általában nem szerette az ilyen fullasztó közelséget, és úgy érezte, hogy be akarják hálózni - a szó szoros és átvitt értelmében. Most mégsem bánta, hogy Emma nem tartja tiszteletben a saját térfelét az ágyban.

Emma egy szempillantás alatt elaludt. Az egyik pillanatban még fent volt, a következőben pedig már az igazak álmát aludta. Jack elalvás előtt még át szokta gondolni a nap eseményeit, meg a következő nap teendőit, és csak ezután álmosodik el.

Most is gondolkodott egy kicsit, miközben Emma feje a vállán nyugodott. A nő átölelte a derekát, és a lábát is átvetette rajta.

Körülbelül hat órával később majdnem ugyanebben a testhelyzetben ébredt, a mobiltelefonja riasztására. Azonnal megérezte Emma hajának az illatát, és ő volt az első gondolata.

Megpróbált óvatosan kibontakozni az öleléséből, nem akarta közben felébreszteni. Ám ennek csak az lett az eredménye, hogy Emma még szorosabban simult hozzá. Jack érezte, hogy a teste készségesen reagál a nő közelségére, mégis megpróbálta gyengéden félretolni.

Emma álmában halkan nyöszörgött valamit.

- Elnézést, de mennem kell - mentegetőzött Jack.

- Mennyi az idő?

- Öt óra múlt néhány perccel.

Emma felsóhajtott, felemelte a fejét, és megcsókolta Jacket.

- Nekem még van egy órám. Kár, hogy nem maradhatsz tovább.

A férfi kibontakozott Emma karjából, és úgy fordult, hogy egymással szemben feküdjenek az ágyon. Lassan simogatni kezdte Emma formás fenekét.

- Ebben a pillanatban két dolognak örülök a legjobban a világon.

- Mi az a két dolog?

- Mivel én vagyok a főnök, senki sem fog kirúgni, ha elkések. A teherautóm csomagtartójában pedig van egy váltás munkaruha, ezért nem kell hazamennem. Ha innen indulok a helyszínre, akkor nekem is van egy órám.

- Ez tényleg örvendetes. Kérsz egy kávét?

- Majd később - felelte a férfi, és mosolyogva a nőre nehezedett.

10.

Míg Tiffany egy újabb házhoz szállítandó rendelést készített elő, addig Emma végzett a harmadik kézzel kötött csokorral. Gyönyörködve nézte a végeredményt, és ismét megállapította, hogy a hortenziák és a boglárkák remekül mutatnak a tulipánok között. Nem volt egyszerűt feladat az apró üvegkristályokat vékony dróttal a virágok közé tűzni, mégis örült, hogy ezt javasolta a menyasszonynak. A virágok szárára tekert, és gyöngyökkel megtűzött csipkeszalagok is nagyon szépek lettek.

A munka rengeteg apró lépésből állt, és minden részletre oda kellett figyelni, így még neki is legalább egy órába telt elkészíteni a csokrot. Még jó, hogy az alkotás minden pillanatát élvezi!

Nincs is ennél jobb munka az egész földkerekségen, állapította meg Emma, és nekilátott a következő csokornak. Tiffany a munkaasztal másik végében dolgozott, a CD-lejátszón halk zene szólt, és kellemes virágillat terjengett a levegőben. Én vagyok a legszerencsésebb nő a világon, mosolygott magában.

Megforgatta a kezében a csokrot, és még néhány különböző hosszúságúra vágott tulipánt meg boglárkát tett hozzá, hogy a kívánt formára igazítsa a remekművét. A helyükre erősítette a gyöngyöket, és gyönyörködött a csillogásukban. Az idő gyorsan szállt.

- Elkezdjem az asztaldíszeket?

- Tessék? - Emma felnézett. - Elnézést, de elméláztam. Mit mondtál?

- Milyen szép lett! Csodálatosak ezek a virágok, és az anyagok is jól illenek hozzájuk. - Tiffany elismerő pillantással méregette az elkészült munkát, és közben ivott a keze ügyében lévő ásványvizesüvegből. - Kell még egy negyedik is, de én nem tudom olyan ügyesen összeállítani ezeket a szorosan kötött kiscsokrokat, mint te. Inkább az asztaldíszeket csinálom. Megvan a lista, és a terv.

- Rendben. - Emma egy dróttal rögzítette a szárakat, és a csípőfogóval levágta a drót kilógó végét. - Tink mindjárt jön. Most látom, hogy már itt kéne lennie. - Emma letette a fogót, és egy nyesőollót vett a kezébe, hogy a virágok szárát egyforma hosszúra vágja. - Ha te megcsinálod az asztali dekorációkat, akkor én nekilátok az állódíszeknek.

Emma gyöngyös gombostűkkel rögzített csipkeszalaggal tekerte be a virágszárakat. Aztán a csokrot a tartójába helyezte, és a hűtőbe vitte, majd fertőtlenítőkenőccsel kente be a kezét, és nekilátott a harmadik csokor elkészítésének.

Amikor Tink egy ásványvizesüveggel a kezében belépett a helyiségbe, Emma nem szólt egy szót sem, csak felvonta a szemöldökét.

- Tudom - emelte fel a kezét Tink. - Késtem, de ha kell, majd tovább maradok. - A fiatal nő nagyot ásított. - Hajnali háromig nem kerültem ágyba, illetve nem aludtam - tette hozzá vigyorogva. Ez a Jake... Egy igazi vasember. Aztán ma reggel... - A lány elhallgatott, és Emmára nézett. - Látom, másnak is szerencséje volt az éjjel. Jack és Jake. Milyen vicces.

- Valóban szerencsém volt, és sikerült egyedül elkészítenem négy kézzel kötött csokrot. Ha nem igyekszel, soha nem leszünk kész.

- Rendben. Az ágyban is olyan jó, mint ahogy kinéz?

- Nem panaszkodom.

- Ki az a Jack? - érdeklődött Tiffany.

- Te is ismered. Formás feneke és sötétszürke szeme van. - Tink a vízcsaphoz lépett, és megmosta a kezét.

- Az a Jack? - kiáltott fel Tiffany, és a keze megállt a levegőben. - Nahát! Miről maradtam le?

- Még nagyon friss a dolog, úgyhogy nem maradtál le semmiről. Lesz még folytatás? - kérdezte Tink Emmától.

- Most dolgozunk - morogta Emma. - Nem pletykálkodni jöttünk össze.

- Tehát lesz - állapította meg Tink. - Szép csokor - tette hozzá. - A tulipánok úgy néznek ki, mintha egy másik bolygón termesztették volna őket, de azért nagyon romantikus. Mit csináljak először?

- Az állódíszeket a teraszokra. Kell hozzá...

- Hortenzia, tulipán és boglárka - sorolta Tink, és kívülről fújta a többi virág és zöld dísz nevét is. Emma elégedetten bólintott. Nem véletlenül alkalmazza a lányt.

Ötkor elengedte Tiffanyt, és Tinket magára hagyta, hogy egyedül művészkedjen tovább. Egy kis szünetet tartott, hogy leápolja sajgó kezeit, és kiszellőztesse a fejét. Kilépett az épületből, és Mac műterme felé indult.

A barátnője éppen akkor lépett ki az ajtón, egy fényképezőgép-táskával a vállán, és egy diétás kólával kezében.

- Fél hatkor próba! - kiáltotta Emma.

- Éppen oda indultam. - Mac Emma felé vette az útját.

- Elmondhatod a menyasszonynak, hogy a virágok mesések lesznek holnap. - Amikor félúton találkoztak, Emma megállt, és kinyújtóztatta fáradt tagjait. - Hosszú napunk volt, és a holnapi még hosszabb lesz.

- Azt csiripelik a verebek, hogy Mrs. G. lasagnát készít. Méghozzá jó sokat. Carterrel már alig várjuk.

- Ez remek. Egészen felvillanyozott a hír. Tink már egyedül is befejezi a munkát. Segítek neked és Parkernek a próbánál, legfeljebb este néhány órával tovább dolgozom.

- Jó terv.

Emma végignézett a munkaruháján. - Nagyon szörnyen nézek ki?

Mac szemügyre vette a barátnője külsejét, és közben meghúzta a kólásüveget.

- Úgy nézel ki, mint aki egész nap dolgozott. A menyasszony el lesz ragadtatva tőled.

- Remélem, igazad van. Nem akarok átöltözni, ha utána úgyis folytatnom kell a munkát. - Emma Macbe karolt, és együtt mentek tovább a főépület felé. - Tudod, mire gondoltam ma egész nap? Arra, hogy én vagyok a legszerencsésebb nő a világon.

- Ennyire jó volt Jackkel?

Emma felnevetett, és a csípőjével oldalba lökte Macet.

- Igen, de most nem erre gondoltam. Igaz, hogy hullafáradt vagyok, és fáj a kezem, de egész nap azt csináltam, amit szeretek. Ma felhívott az egyik ügyfél, akinek a babaköszöntőjére készítettem a díszeket. Áradozott a telefonban, hogy milyen csodálatosak lettek a virágok, és nem győzte dicsérni a munkámat. Kinek van még ilyen jó dolga, Mac? - A nő felsóhajtott, és a nap felé fordította az arcát. - Olyan szerencsések vagyunk a vállalkozásunkkal!

- Egyetértek, de azért közlöm, hogy pontosan ezért a tulajdonságodért szeretlek. Megfeledkezel a szörnyeteg menyasszonyokról, az eszelős anyákról, a részeg vőfélyekről, meg a gonosz koszorúslányokról, és csak a jóra emlékezel.

- Azért, mert a jó mindig több, mint a rossz.

- Ez igaz. Annak ellenére, hogy ma egy rémálomszerű eljegyzési fotózáson voltam. A boldog ifjú pár még az első felvétel elkészítése előtt egymás torkának ugrott. A fülem még most is zúg a sok kiabálástól.

- Nem szeretem, amikor ilyesmi történik.

- Akkor mit szóljak én? Kiabálás, könnyek, kirohanás, visszarohanás. Vádaskodások, fenyegetések, ultimátumok. Megint könnyek, bocsánatkérés, tönkrement smink, szégyenkezés. A szörnyű jelenet teljesen elrontotta a napomat. Ráadásul a menyasszony szeme vörös lett és bedagadt, ezért egy másik időpontot kellett megbeszélnünk.

- A feszültségek érdekessé teszik a napjainkat. De ilyesmiben is részünk lehet - tette hozzá Emma, és a távolba mutatott, ahol a másnapi vőlegény meg a menyasszony igyekezett a főépület felé, majd a vőlegény hirtelen felkapta a fiatal arát, és megpörgette a levegőben.

- A csudába! - kiáltott fel Mac. - Korán jöttek. Ne hagyjátok abba! - könyörgött halkan, és Emma kezébe nyomta a kólát, hogy gyorsan előhámozhassa a fényképezőgépet a vállán lógó táskából.

- Már alig várják, hogy ott legyenek - jegyezte meg Emma. - És boldogok.

- Ráadásul imádnivaló mind a kettő - tette hozzá Mac, és sikerült egy remek pillanatfelvételt készíteni a párról. - Az imádnivalóról jut eszembe: nézd csak, ki állt meg a ház előtt.

Emma is észrevette Jack kocsiját, és ösztönösen megigazította a haját.

- Már sokkal rosszabb állapotban is látott téged - nyugtatta meg a barátnője.

- Köszönöm szépen. Mindkettőnknek nehéz napja volt, ezért nem számítottam arra, hogy...

A férfi vászonnadrágot és inget viselt, ami azt jelentette, hogy ő is ügyféllel találkozott, vagy az irodájában dolgozott, és nem az építkezésről jött. Könnyed léptekkel közeledett feléjük, a napfény megcsillant a haján. Amikor Emma meglátta lenyűgöző mosolyát, érezte, hogy felgyorsul a szívverése.

- Ebben a nadrágban kövérnek tűnik a fenekem - súgta oda Macnek. - A munkában nem bánom, de most...

- Egyáltalán nem kövér. Megmondanám, ha úgy lenne. Például a rövid szárú piros melegítőnadrágod valóban előnytelen.

- Majd emlékeztess, hogy égessem el. - Emma visszaadta az italt Macnek, és ő is Jackre mosolygott, aki már oda is ért hozzájuk.

- Hölgyeim!

- Uram! - felelte Mac. - Most mennem kell, majd később találkozunk - hadarta, és eliramodott.

- Próbát tartunk - magyarázkodott Emma.

- Te is részt veszel rajta?

- Csak a háttérben leszek. Végeztél mára?

- Igen. Meg kellett látogatnom egy ügyfelet a közelben, úgyhogy... Útban vagyok?

- Nem. - Emma zavarba jött, és még egyszer megigazította a haját. - Éppen szünetet tartok, és odamegyek a próbára, hátha szükség van rám.

A férfi zsebre vágta a kezét.

- Elég furcsán viselkedünk egymással.

- Igen. Te jó ég! Hagyjuk abba. - Emma lábujjhegyre állt, és megcsókolta a férfit. - Örülök, hogy benéztél. Nyolc óra óta dolgozom, és már nagyon vágytam egy kis pihenőre. Mrs. G. lasagnát csinál. Velünk vacsorázol?

- Igen.

- Akkor udvarold körül, és kérj tőle egy sört. Aztán bent találkozunk, ha én is végeztem.

- Rendben. - A férfi megfogta Emma arcát, és lehajolt, hogy megcsókolja. - Olyan illatod van, mint a csokraidnak. Nagyon tetszik. Bent találkozunk.

Elváltak egymástól, és Emma mosolyogva folytatta az útját.

Amikor Emma belépett a házba, az orrát megcsapta a vacsora ínycsiklandó illata, és a fülét megütötte Mrs. Grady harsány, szívből jövő nevetése. Azonnal jó kedvre derült. Hallotta, hogy Jack egy építkezéssel kapcsolatos történet csattanóját meséli el a házvezetőnőnek.

- Aztán azt mondja a nő: „Odébb tudná tenni azt az ajtót?”

- Ezt nem hiszem el!

- Mikor hazudtam én neked?

- Minden nap, vasárnap kétszer is. És tényleg odébb fogod tenni az ajtót?

- Igen, pedig ez kétszer annyiba kerül neki, mint a szekrény, amibe beleszeretett. De az ügyfél kívánsága parancs.

A férfi ivott egy kortyot a söréből, és Emmára emelte a tekintetét.

- Hogy ment a próba?

- Könnyen és vidáman, ami azt jelzi, hogy az esküvővel sem lesz baj. Bíznak a szerencséjükben, és a holnapi kedvező időjárás-jelentésben, amely szerint csak este várható eső, és így nem lesz szükség a sátrakra. Mi is reméljük a legjobbakat.

Emma otthonos mozdulattal elővett egy borospoharat.

- Most elmentek a próbavacsorára, de szerintem nekünk sokkal jobb dolgunk van. - Emma beleszimatolt levegőbe, - Csodálatos illatokat érzek, Mrs. G!

- Az asztal terítve van - közölte Mrs. Grady, és a salátát keverte egy nagy tálban. Az étkezőben fogtok enni, ahogy civilizált emberek szoktak.

- Parker és Mac nemsokára itt lesz, de Laurelt még nem láttam. A saját konyhájában szöszmötöl, de jól tudja, hogy mikor tálalom a vacsorát.

- Rácsörgök - ajánlkozott Emma.

- Rendben. Jack, te is tedd magad hasznossá, ha már itt potyázol, és vidd ezt a salátát az étkezőbe.

VÉGE