Nora Roberts

Alex meggyőzése

1. FEJEZET

A lány tűsarkú cipőjében finoman imbolyogva ért a sarokra. Testhez simuló, rózsaszín ruhát viselt, a szeme rikító színekkel vastagon kifestve. Tekintete a társait kereste a sötétben: az éjszaka hölgyeinek árnyait. Az utcán mindenfelől nevetést lehetett hallani - érezhetően tavaszodott már New Yorkban. Ám a vidám kacarászás mögül a lányok fásultsága, mélységes unalma is elősejlett, nem palástolhatta azt sem sminkjük, sem vonzó külsejük.

Számukra az üzlet pontosan az volt, ami: üzlet.

Bess bekapott egy újabb rágógumit, azután megigazította vászontáskája szíját a vállán. Hála istennek, hogy ilyen meleg van, gondolta magában. Fagyos időben pokoli lenne félmeztelenül korzózni az éjszakában.

Amikor megállt a sarkon, egy leheletnyi kis bőrruhában feszítő fekete lány éppen cigarettát emelt a szájához, miközben a csípőjét riszálta kihívóan.

-       Gyerünk, édes! - suttogta füsttől elmélyült hangon, csak úgy az éjszakának. - Akarsz egy jót mulatni?

Időről időre akadtak, akik igent mondtak. Mindent egybevetve, az üzlet egész jól ment aznap este, állapította meg Bess. Több sikeres alkunak is tanúja lehetett. Igaz, ez sem tette elviselhetőbbé azt a kiábrándultságot és reménytelenséget, amely örökre a körülötte dolgozó lányok lelkébe marta magát.

-       Hát te, miért vagy olyan csendes, cicus?

-       Tessék? - Bess zavartan viszonozta a fekete szépség vizslató pillantását. - Ó..., hogy csendes volnék? Csak nem?

-       Új vagy itt? - A sötét bőrű lány továbbra is Besst tanulmányozva, hosszan kifújta a cigaretta füstjét. - Ki a pasid?

-       Nekem... nincs...

-       Nincs pasid? - hangzott a kissé meghökkent kérdés. - Hát, cicus, ebben az utcában nem dolgozhatsz, ha nincs pasid.

-       Pedig éppen azt teszem. - Bess cigaretta híján a rágógumijával kezdett játszani. Lufit fújt belőle, majd kipukkasztotta.

-       Ha ezt Bobby vagy Kemény Ed megtudják, csúnyán elbánnak, veled - jelentette ki a fekete lány, majd megvonta a vállát, elvégre neki ehhez semmi köze.

-       Ez egy szabad ország.

-       Hogy szabad-e? Semmi sem szabad - nevette el magát az ében szépség. Kezével végigsimított a csípőjén. - Egyáltalán semmi. - Azzal messzire elpöckölte a cigarettája maradékát. A csikk egy taxi hátuljáról pattant le.

Bess vagy egy tucatnyi kérdést szeretett volna mindjárt feltenni neki. Természetéből fakadt a türelmetlen kíváncsiság, de most sikerült erőt vennie magán. Érezte, hogy nem sietheti el a dolgot.

-       Szóval, neked ki a pasid?

-       Bobby. - A fekete lány végigfuttatta tekintetét Bess testén. - Azt hiszem, hajlandó lenne foglalkozni veled. Kicsit lapos ugyan a feneked, de elmegy. Védelemre van szükséged, amikor az utcán dolgozol. - Én meg hasznát vehetném a pluszpénznek, amit kapnék tőle cserébe, amiért beszerveztem egy új csajt, tette hozzá magában.

-       Hát a két lány a múlt héten? Akiket megöltek. Őket nem védte senki?

Bess általában jól olvasott az emberek érzelmeiben, és úgy vélte, bánatot meg részvétet lát a másik tekintetében, mielőtt annak pillantása újra megkeményedett volna.

- Te zsaru vagy? - csillant meg gyanakodva az utcalány szeme.

Bess szája szétnyílt meglepetésében, azután elnevette magát, érzékeltetve, hogy tulajdonképpen tetszett neki a kérdés, sőt kicsit hízelgőnek is találja a feltételezést.

-       Dehogy vagyok zsaru. Én csak a kenyérrevalót szeretném itt megkeresni... Talán ismerted valamelyiküket? Akiket megöltek?

-       Nem szeretjük mi az ilyen faggatódzást errefelé - csóválta meg a fejét elutasítóan az utca szépe. - Ha csakugyan a kenyérrevalót akarod megkeresni, hát ne bámészkodj, csináld!

Bess kezdte kényelmetlenül érezni magát. A fekete lány szemlátomást egyre gyanakvóbb lett.

-       Jól van, na! - intett gyorsan búcsút Bess, azzal megfordult, és végiglépdelt a járdán. Igyekezett minél csábítóbban ringatni a csípőjét - egy pillanatig sem hitte, hogy a feneke túl lapos volna.

A torka talán jobban kiszáradta kelleténél. A szíve is egy kicsit szaporábban vert, mint máskor, de Bess McNee szemlátomást büszkén tette a dolgát.

Egy háztömbnyivel arrébb két férfit pillantott meg. Nyelvével megnedvesítette kiszáradt ajkát. A baloldalt álló fiatalember egészen ígéretesnek tűnt.

- Na, figyeljen, újonc! Először is kiválasztunk egyet, esetleg kettőt. - Alex a járdát benépesítő alakokat fürkészte. A prostikat, a részegeket, a drogosokat, meg persze mindazokat, akiknek balszerencséjük folytán e sokaságon kellett átvergődniük, útban hazafelé. - Valami azt súgja, hogy az a magas fekete, Rosalie, ismerte mind a két áldozatot.

-       Akkor miért nem kapjuk el, és visszük be, hogy alaposan kikérdezzük? - Judd Malloy alig várta, hogy történjen végre valami. Alig negyvennyolc órája kapta meg nyomozói jelvényét. És mindennek a tetejébe Alex Stanislaskival dolgozhatott együtt, egy olyan zsaruval, aki éppen célratörőségével és hatékonyságával vívott ki magának általános elismerést. - Vagy nem is... miért nem szorongatjuk meg inkább a stricijét?

Újoncok, sóhajtotta magában Alex. Miért adnak mellé állandóan újoncokat?

- Szeretnénk, ha együttműködne velünk. Elkapjuk, azután felvesszük az adatait, amiért leszólított minket. Kedvesen elbeszélgetünk vele, és megvárjuk, míg Bobby elődugja az orrát, hogy hazavigye.

-       Ha a feleségem megneszeli, hogy egész éjjel prostikat hajkurásztam...

-       Az okos zsaru nem mond el a családjának semmi olyasmit, ami nem tartozik rájuk. Márpedig a mi munkánkból gyakorlatilag semmi sem tartozik rájuk. - Alex jéghideg pillantást vetett a társára. - Ez Stanislaski első törvénye.

Ekkor vette észre a szőke lányt, aki ót figyelte már egy ideje. Alex visszanézett rá. Különös arca van, jegyezte meg magában. Különleges és vonzó, még a rengeteg smink ellenére is, amit magára pakolt. A lány arcát megannyi érdekes vonás tette jellegzetessé. Az orra enyhén meggörbült, mintha valami régi sérülés emlékét őrizne. Nyilván valamelyik kuncsaftja, esetleg a kerítője bánhatott el vele, vonta le a következtetést Alex, azután a lány szájára siklott a tekintete.

Nagy, telt, duzzadt ajkak, fényes vörösre kenve. Alex kelletlenül fogadta, hogy a látvány nem hagyja teljesen érzéketlenül. Nem értette, mi történt vele hirtelen.

Enyhén háromszögletes formájával és finom, hegyes áll kapcsával a lány arcát leginkább egy rókáéhoz találta hasonlónak. A szűk ruha csábítóan simult a lány karcsú, kisportolt testének érzéki vonalaira. Alex mindig is bukott a sportos nőkre, ezért most szükségét látta, hogy szigorúan figyelmeztesse magát, milyen fajta is az előtte álló teremtés.

Semmi esetre sem őt kereste ma éjjel.

Most vagy soha, veselkedett neki Bess, miközben magán érezte a férfi vizslató tekintetét.

- Helló, édes... - Bár tizenöt éves kora óta nem dohányzott, a hangja mélyen és kéjesen búgott. Elszántan közelebb lépett Alexhez. - Nem akarsz egy jó bulit?

- Meglehet. - A férfi teljesen váratlanul Bess topjának a kivágásába csúsztatta a kezét. Alex meglepődve tapasztalta, hogy a lány erre összerándul egy picit. - Sajnos nem pont rád gondoltam, édes.

-       Ó... - Most mitévő legyen? Bess úgy döntött, az ösztöneire hagyatkozik, illetve az első benyomásra, ami kialakult benne. Előrehajolt hát, és a férfihoz simult. Úgy érezte, mintha acélhoz ért volna, valami hajlíthatatlanul keményhez meg hűvöshöz. - Nos, pontosan mire gondoltál?

Bess egyszeriben zavarba jött. Azoknak a sötét szemeknek a pillantása szinte keresztülhatolt rajta. A férfi a bőrét simogatta, éppen a melle fölött. A szenvedély tűzét vélte áradni belőle. Ahogy ott állt, hozzásimulva, hirtelen egy sötét szobát képzelt maga elé, keskeny ággyal, amelyen ők ketten hevesen ölelkeztek.

Ennek az üzlethez nem sok köze volt.

Alex most látott életében először utcalányt elvörösödni. Kissé el is szégyellte magát ettől, mintha elnézést kellene kérnie azokért a vad álomképekért, amelyek az imént átsuhantak a fején. De aztán összeszedte magát.

-       Azt hiszem, ma éjjel másra vágyom., édes.

A lány tűsarkú cipőben ólit előtte, így a szemük pontosan egy magasságba került. Alex szerette volna eltüntetni a lány arcáról a felesleges mázt, hogy lássa, milyen is igazából.

- Másmilyen is tudok lenni, ha akarok - felelte Bess boldogan, amiért sikerült kivágnia magát.

- Jaj, drágám! - Rosalie lépett oda melléjük, és barátságosan átkarolta Besst. - Te kis önző, ugye, nem akarod kisajátítani magadnak mind a két srácot?

-       Én...

Két levet ütünk egy csapásra, állapította meg magában elégedetten Alex, miközben Rosaliehoz fordult.

- Ti ketten együtt dolgoztok?

- Hát, ma este... - Rosalie Alex társára vetette pillantását. - És veletek mizujs, ti is együtt lógtok?

Juddnak nehezére esett egyetlen szót is kinyögnie. Szívesebben nézett volna most farkasszemet egy fegyveres bűnözővel valamelyik sikátor mélyén. Képtelen lett volna a kezét a magas, gyönyörű fekete nő felé mozdítani. Szerető felesége arcát látta újra meg újra felvillanni maga előtt.

-       Naná - felelte megjátszott könnyedséggel, megkísérelve utánozni valamelyest Alex rendíthetetlen magabiztosságát.

Rosalie a fejét hátravetve felkacagott, majd közelebb lépett, hogy egész testével Juddhoz simuljon. A rendőrújonc zavarában mélyen elpirult.

-          Úgy látom, először jársz ilyen helyen... Miért nem hagyod, hogy Rosalie néni szépen átvegye az irányítást?

Mivel társa meg sem bírt mukkanni, Alex ragadta magához a szót.

-          Mennyi lesz?

-       Hát... - Rosalie egy pillantásra sem méltatta Besst, aki közben halálosan elsápadt. - Csak a mai éjszakára szóló ajánlat. Mind a kettőnket vihettek száz dolcsiért. Ennyi lesz az első óra. - Rosalie előrehajolt, hogy súgjon. valamit Judd fülébe, aminek hallatán az újonc még inkább zavarba jött. - Azután majd - tette hozzá hangosan - tárgyalhatunk, hogyan tovább.

-       Én nem... - kezdte volna Bess, de Rosalie pokoli erővel szorította meg a karját.

-       Azt hiszem, ez nekünk is éppen megfelel - mondta ki ekkor a zárszót Alex, és előkapta a rendőrigazolványát. - Hölgyeim, magukat most őrizetbe vesszük.

Zsaruk! Mikor mindez eljutott a tudatáig, Bess óriási megkönnyebbülést érzett. Ami Rosalie-t illeti, ő gyilkos haraggal vágta a rendőrök szemébe kurta, kétszavas véleményét. Bess eközben nehezen állta meg, hogy el ne nevesse magát.

Tökéletes, minősítette a helyzetet Bess, miközben a rendőrőrs irodahelyiségébe taszigálták a kísérői. Letartóztatták üzletszerű kéjelgésért - az élet ennél szebb nem is lehetne. Szeme mohón pásztázta az eléje táruló kép minden egyes részletét, hogy a lehető legpontosabban rögzíthesse magában.

Járt már egyszer rendőrőrsön korábban is. Akkor szintén azért, mert ahogy mondani szokta, ő komolyan veszi a munkáját. De ilyen rendőrőrsön, mint ez itt, a szegénynegyedben, még sohasem fordult meg.

Mocskos, szutykos, lepusztult, sorolta magában, halkan formálva a szavakat, melyeket később le akart jegyzetelni. A padlótól a plafonig mindent ellepett a kost. Még a rácsos ablakokat is.

Büdös volt. Bess vett egy mély lélegzetet, hogy bizonyosan megragadjon az emlékezetében az emberi izzadság, a pocsék kávé meg a fertőtlenítőszerek szagának ez a sajátos keveréke.

Ehhez járult még a lárma. Minden idegszálával összpontosított, hogy elemi összetevőire bontsa szét a zsivajt. Telefonok csörgését hallotta, dühödt szitkok özönét, elkeseredett szipogást valahonnan, és persze a számítógépek billentyűinek kopogását.

Óriási, ez egyszerűen óriási, örvendezett magában. Nagyobb szerencsével nem is járhatott volna.

-       Ejnye, drágaságom, nem nézelődni van itt! - emlékeztette Alex, azzal határozottan továbblódította a lányt.

-       Bocs.

A Bess szemében tükröződő kamaszos izgatottság annyira szokatlanul hatott ezen a helyen, hogy lehetetlen lett volna nem észrevenni. Alex a fejét csóválta értetlenül, azután egy székre mutatva, hellyel kínálta a lányt. Rosalie adatainak felvételét az esetlen újoncra hagyta. Később persze neki kell majd kihallgatnia a fekete pillangót is, megpróbálva fenyegetésekkel és ígéretekkel kicsalni belőle mindent, amit a gyilkosságokkal kapcsolatban tud.

- Jól van - Alex leült rozzant, iratokkal telezsúfolt íróasztala mögé. - Tudja, mi a rend.

Bess zavartan meredt a húszas évei végén járó fiatalemberre. A nyomozó farmerdzsekit viselt, arcát sebhelyek tarkították.

-       Már megbocsásson, de...

Alex gondterhelten felsóhajtott, majd egy űrlapot fűzött az írógépébe

-       Neve?

-       Ó, Bessnek hívnak - felelte a lány, és olyan természetességgel nyújtott kezet, hogy a nyomozó első meglepetésében kis híján viszonozta a gesztust.

A férfi bosszúsan felhorkantott, azután kelletlen hangon folytatta a kikérdezést.

-       Bess micsoda?

-       McNee. És nekem kihez van szerencsém?

-       A szolgálatos tiszthez. Születési ideje?

-       Miért?

A férfi gyilkos pillantást lövellt felé.

-       Mit miért?

-       Miért kíváncsi rá?

Alex türelmetlenül az űrlap üres rubrikájára bökött.

-       Mert ezt itt ki kell töltenem.

-       Már értem. Huszonnyolc éves vagyok. Az ikrek jegyében születtem, június elsején.

A nyomozó összeszedte matematikai ismereteit, és ennek alapján kiszámította az évet.

-       Lakcíme?

Bess nem bírta legyőzni elemi kíváncsiságát, és önkéntelenül is belelapozott a férfi íróasztalán heverő dossziékba. Alex azonban a kezére csapott.

-       Maga olyan feszült! - jegyezte meg a lány. - Azért ilyen, mert veszélyes munkát végez?

A pokolba a helyes kis mosolyával, gondolta a férfi. Egyszerre találta pimasznak, érzékinek, és mellesleg meglepően okosnak. Akárcsak azt a különleges zöld szempárt. Kételyei támadtak, de aztán hamar el is ültek, mert belátta, a lány pontosan úgy néz ki, mint bármelyik prosti. Még az illata is olyan. Úgyhogy...

-       Ide hallgasson, cicuskám! A rend minálunk az, hogy én kérdezek, maga pedig válaszol.

-       Határozott egyéniség, tele élettapasztalattal, de meglehetősen kiábrándult.

A férfi felvonta sötét szemöldökét.

-  Tessék?

-          Ó, csak a véleményemet összegeztem a maga személyiségéről. Tehát a lakcímemre kíváncsi, ugye? - Azzal Bess közölte az utca nevét és a házszámot, amire válaszképpen Alex szemöldöke még magasabbra szökött.

-          Most már ideje lenne komolyra fordítani a szót!

-          Oké. - A lány igyekezett tökéletes együttműködést mutatni.

-          Lakcíme? - ismételte meg a kérdést Alex.

-          Épp az előbb mondtam.

-          Én viszont ismerem azt a környéket. Gondolom, maga rendkívül... tehetséges. - A férfi még egyszer végigjáratta a tekintetét Bess testén. - Talán még annál is inkább, mint ahogy látszik. De ha az utcán keresi a kenyerét, olyan házra nemigen futhatja.

Bess zokon vette, amit hallott. Kudarcnak érezte, hiszen több mint egy órát vesződött, hogy elkészítse a sminkjét. Azt pedig biztosan tudta, hogy jó teste van. Elvégre hetente háromszor komolyan edz, hogy az alakját megőrizze.

-          Márpedig ott élek, zsarukám. - Indulatos teremtés volt, mindig is könnyen kijött a sodrából, ezúttal egyenesen arra ragadtatta magát, hogy vászontáskája tartalmát egy heves mozdulattal Alex íróasztalára borítsa.

A férfi döbbenten leste, ahogy a lány széthányja előtte a holmiját. Bess gyakorlatilag egy illatszerbolt teljes kínálatát hordta magával. Méghozzá egy drágább illatszerüzletét. Hatféle ajakrúzs, két kontaktlencse, szemárnyékolók, szemceruzák mindenféle színben, hajgumik, valamint közéjük vegyülve két kulcskészlet, különböző hitelkártyák, gémkapcsok, legalább egy tucat toll, néhány törött ceruza, két ponyvaregény, gyufák, egy bőrkötésű notesz, egy tűzőgép - Alex el sem töprengett, hogy vajon arra miért lehet szüksége a lánynak -, papír zsebkendők, összegyűrt fecnik, egy parányi magnó és egy pisztoly került elő.

A nyomozó először ezt kapta ki a halom közepéből, majd meglepetten méregette. Egy vízi pisztolyt tartott a kezében.

-       Óvatosan! - szólt rá a lány, amikor Alex ujja a játék pisztoly ravaszára tévedt. - Ammóniát lövell a szemébe, ha nem vigyáz!

-       Ammóniát?

-       Ez is a védelmemet szolgálja! - jegyezte meg Bess önelégülten.

Alex a lány degeszre tömött tárcájában egyebek mellett fényképeket is talált. Az elsőn, amelyik a kezébe került, fiatal lányt látott, aki a megszólalásig hasonlított az előtte ülő prostira, leszámítva, hogy a haja rövid volt, göndör, és nem szőke, hanem vöröses gesztenyebarna. Ám az orr, az a jellegzetes arcforma és a szeme... Alex egy pillanatra megdermedt a lány jogosítványa láttán. A megadott cím szerepelt rajta.

-       Magának van autója?

Bess megvonta a vállát, azzal kezdte visszagyömöszölni a táskájába a szanaszét szórt holmikat.

-       És akkor?

-       A magához hasonló nők többségének nincs autója.

Bess úgy gondolta, ez a találó észrevétel megérdemel egy ötletes visszavágást.

-       Van jogosítványom. De ettől még az egyáltalán nem biztos, hogy autóm is van...

-       Kétségtelenül - bólintott Alex, miközben ügyelt rá, hogy a lány ne kaparinthassa a kezébe a tárcáját. - Vegye le a parókáját!

Bess a felszólításra megszeppent egy picit. Ösztönösen megigazgatta az álhajat a fején.

-       Hogy érti ezt?

A nyomozó áthajolt az íróasztala felett, és maga kapta le a lány fejéről a parókát. Bess zavartan a kiszabadult vöröses, göndör fürtjei közé túrt a kezével.

-       Szeretném visszakapni. Csak kölcsönben van nálam.

-       Emiatt ne fájjon a feje! - Alex az asztalra dobta a parókát, azután hátradőlt a székében, hogy újraértékelje a helyzetet. Ha az előtte ülő lány prosti, akkor ő meg a Superman. - Ki a fene maga?

Bess belátta, elérkezett az ideje, hogy tisztázzák a dolgokat. Ám valami megmagyarázhatatlan belső kényszer arra késztette, hogy tovább évődjön a nyomozóval.

- Én csak egy nő vagyok, tiszt úr, aki próbálja megkeresni a mindennapi kenyerét. - Igen, Jade is így csinálná, nyugtázta magában elégedetten Bess. Minthogy Jade-et ő találta ki, a lánynak nem kellett sokat törnie a fejét, milyen viselkedési mintát kövessen ebben a helyzetben.

A férfi kinyitotta a tárcát, és megszámolta a bankjegyeket. Bess több pénzt tartott magánál, mint amennyit Alex kétheti munkával megkereshetett.

-          Rendben.

-          Ehhez magának tényleg joga van? - kérdezte Bess inkább érdeklődéssel, mint felháborodással. - Kutakodhat a személyes holmijaim közt?

-          Édeském, magával én pillanatnyilag azt tehetek, amit csak akarok! - A nyomozó szemügyre vette a többi fényképet is, amit a tárcában talált. Mindenféle felvétel akadt ott, olyanok, amelyeken szerepelt a lány, és olyanok is, amelyeken nem. Az előkerült tagsági kártyák tanúsága szerint Bess több tucat polgári szervezetnek volt a tagja, így például a Greenpeace-nek, a Vadvédelmi Világszövetségnek, az Amnesty Internationalnek és az Írószövetségnek is. Ez utóbbiról Alexnek mindjárt a miniatűr magnó jutott az eszébe, amely még mindig az asztalon hevert. Érte nyúlt, és észrevette, hogy eddig bizony felvette a beszélgetésüket.

-          Hát akkor lássuk, Bess!

Istenem, de aranyos, gondolta a lány, miközben melegen visszamosolygott a nyomozóra.

-          Lássuk!

-       Mit csinált maga egészen pontosan Rosalie meg a többi lány társaságában?

-       Tettem a dolgomat. - Bess megállapította, hogy a férfi egyszerűen ellenállhatatlan, amikor ilyen rosszallóan összeszűkíti a szemét. Látszik, hogy türelmetlen, olykor komisz is egy kicsit, alig bírja féken tartani az ösztöneit.

Káprázatos.

-          De tényleg - hajolt előre a lány ártatlan arccal, miközben az este használt olcsó parfüm illata lengte körül. - Tudja, ennek az egésznek Jade az oka, neki ugyanis kettős személyisége van. Nappal kiváló ügyvédnő, igazi menő, de éjjelenként muszáj az utcát járnia. Szegény szeretné kitörölni az emlékezetéből, ami közte és Brock között történt, de mindennek a tetejébe állandóan visszatér egy gyermekkori emléke is. Egyszerűen képtelen elviselni a feszültséget. Inkább az önrombolást választja.

Alex tekintete elsötétült, arca elkomorodott.

-       Ki a fene az a Jade?

-       Jade Sullivan Carstairs. Hát maga nem néz tévét?

A férfi most már teljesen összezavarodott.

-       Nem.

-       Fogalma sincs, mit hagy ki! Szerintem biztos elnyerné a tetszését Jade és Storm kapcsolatának története. Tudja, Storm rendőr, aki halálosan beleszeret Jade-be, azonban az ügyvédnő szokatlan, összetett személyisége, illetve Brock hatalma felette, mind-mind bonyolítják a helyzetet. És akkor még nem is beszéltünk az elvetélt terhességről meg az emberrablásról. Persze Stormnak is megvan a saját baja bőven.

-       Aha, értem. De mi köze ennek magához?

-       Jaj, elnézést! Teljesen eltértem a tárgytól. A Titkolt bűnök című tévésorozatnak dolgozom.

-       Ez valami szappanopera?

-       Igen. - Ellentétben a szakmában dolgozók nagy részével, Besst egy cseppet sem zavarta, ha így emlegették a hivatását. - Szeretem, ha pontosan bele tudom képzelni magamat a helyzetekbe, amelyekbe a hőseim kerülnek. Minthogy Jade az egyik kedvenc figurám...

-       Maga teljesen megőrült? - Alexből szinte kiáltásként szakadt ki a kérdés, amint előrehajolt, hogy mélyen a lány szemébe nézzen. - Tisztában van vele, mit művelt?

A lány szemérmesen pislogott, és felöltötte legártatlanabb arckifejezését.

-       Hát... Kutattam... tapasztalatokat gyűjtöttem...

Alex káromkodott egyet. Bess közben megállapította, hogy van valami roppant vonzó abban, ahogy a férfi idegességében éjfekete hajába túr.

-       Hölgyem, egészen pontosan meddig szándékozott elmenni a tapasztalatgyűjtésben?

-       Tessék? Ja, hát... - A lány szeme vidáman megcsillant. - Nos, nem, annyira messzire azért nem.

-       És mi a fenét csinált volna, ha én nem zsaru lennék?

-       Biztosan kitaláltam volna valamit. - Bess továbbra is csak mosolygott rendületlenül. - Nekem ugyanis épp ez a munkám, hogy kitaláljak mindenfélét. És amikor magát észrevettem, éreztem, hogy biztonságban leszek. Ne haragudjon, de nem olyan férfinak látszott, mint akit az ilyesmi érdekel... - Bess eltűnődött, hogyan lehet ezt finoman kifejezni. - Mármint, hogy fizessen a gyönyörért.

Alexet annyira felbosszantotta, amit hallott, hogy a legszívesebben elkapta és a térdére fektette volna a lányt. Csábító ötletnek tűnt elporolni egy kicsit azt a helyes kis fenekét.

-       És ha a megértése becsapta volna?

-       De hát nem csapott be - emlékeztette a lány. - Egy pillanatig elbizonytalanodtam ugyan, de végül is nekem lett igazam. Sőt, a fejlemények tulajdonképpen minden várakozásomat felülmúlták. Végre, életemben először én is beszállhattam egy... még mindig rabomobilnak hívják ezeket a járgányokat?

Alex hajlamos volt azt hinni, hogy már mindent látott élete során, ami csak elképzelhető. Belátta, tévedett. Összeszorított foggal jegyezte meg:

-       Két utcalány halt meg nemrég. Ketten, akik azon a környéken stricheltek.

-       Tudom - vágta rá azonnal Bess. - Nem véletlenül választottam éppen ezt az utcát. Úgy tervezem, hogy Jade majd...

-       Én most magáról beszélek - szólt közbe Alex olyan kemény hangon, hogy megrémisztette a lányt. - Magáról. A rózsaszín álomvilágában élő firkásznőről, aki azt hiszi, csak úgy kiállhat az utcára a testhez álló ruhácskájában, fél tonna sminkkel az arcán, azután, ha elvégezte a dolgát, hazamehet az előkelő házikójába, mintha mi sem történt volna.

-       Firkásznő? - Bess a szóáradatnak egyedül ezt a részét találta sértőnek. - Ide figyeljen, zsarukám...

- Maga figyeljen ide! Mostantól fogva a közelébe se menjen a körzetemnek és a szajhanegyednek! Kutakodjon a könyvtárakban, ha egy mód van rá!

A lány öntudatosan vetette fel a fejét.

-       Oda megyek, ahova akarok, és olyan ruhát veszek fel, amilyet akarok!

-       Úgy gondolja? - Alexnek hirtelen az eszébe jutott: éppenséggel megvan rá a lehetősége, hogy a lány emlékezetébe vésse ezt a leckét egyszer s mindenkorra. - Értem. - Felkelt az asztaltól, elvette Bess táskáját, majd határozottan megragadta a karját. - Akkor menjünk!

-       Hová?

-       A fogdába, cicus. Remélem, még nem felejtette el, hogy le van tartóztatva.

A lány esetlenül botladozott előre tűsarkú cipőjében. Panaszosan feljajdult:

-       De hiszen most magyaráztam el, hogy...

-       Ennél jobb meséknek sem szoktam bedőlni.

-       De hát engem nem zárhat be egy cellába! - Bess egészen biztos volt ebben. Egészen addig, amíg a rácsos ajtó be nem zárult mögötte.

Körülbelül tíz percbe telt, hogy túltegye magát a megrázkódtatáson. Amikor ez megtörtént, arra a következtetésre jutott, hogy végül is egészen kapóra jött neki ez a váratlan fordulat. Jó néhány lány akadt még rajta kívül a cellában. Tehát szinte kézenfekvőnek tűnt a feladat: minél többet elraktározni a hely hangulatából, és minél alaposabban megismerni a többi őrizetest.

Miután az egyik társa felhívta rá a figyelmét, hogy joga van telefonálni egyet, ki is követelte magának. Ezt követően elégedetten telepedett vissza a priccsére, hogy folytassa a beszélgetést újdonsült ismerőseivel.

Harminc perccel később befutott barátnője és írótársa, Lori Banes, egy rendőrrel az oldalán.

-       Bess, el sem hinnéd, mennyire beleolvadsz ebbe a közegbe! A lány vigyorogva pattant fel, miközben az őr kinyitotta előtte az ajtót.

-       Igazán remekül éreztem itt magam!

-       Hé! - kiáltott utána az egyik cellatársa. - Én mondom, az a Vicki egy igazi boszorkány. Jeffreynek már rég ki kellett volna rúgnia! Igazából Amelia a neki való lány.

Bess vidáman visszakacsintott rá.

-       Majd meglátom, mit tehetek. Sziasztok, lányok!

Lori nem tartotta magát igazán béketúró típusnak, viszont álszemérmesnek vagy nagyképűnek sem akart látszani. Ezt meg is mondta Bessnek, miközben a folyosókon végighaladva visszaértek a kapitánysági irodába.

-       Hiába is próbálnám tagadni - fejezte be a fejtegetését Lori, fáradtan megdörzsölve a szemét -, meglehetősen bosszantónak tartom, ha hajnali két órakor azzal ébresztenek, hogy ki kell hoznom valakit a börtönből.

- Tényleg nagyon sajnálom, de ezt egyszerűen nem lehetett kihagyni! Majd meglátod, amikor mindent elmesélek.

- Tudod, hogy nézel ki, kedvesem?

-       Aha - felelte Bess, oda sem figyelve. A nyakát nyújtogatta, hogy körülnézhessen, de Alex íróasztala mögött nem látott senkit. - Nem is gondoltam volna, hogy ezek közül a lányok közül ennyien nézik a müsort. De hát éjszakánként dolgoznak, úgyhogy ez érthető. Jaj, bocsáss meg egy pillanatra...! - Bess megragadta az egyik arra járó rendőr karját. - Merre lehet az a tiszt, akié azaz asztal?

A rendőr gyorsan legyűrte a torkán a falatot, amelyet éppen akkor harapott a szendvicséből.

-       Stanislaski?

-       Bent van még az őrsön?

-       Hogyne. A kihallgatószobában.

-       Értem. Köszönöm.

- Gyerünk, Bess! Még össze kell szednünk a holmidat.

A lány aláírta a szükséges papírokat, hogy átvehesse a tárcáját meg a táskáját, közben pedig mindvégig azt leste, nem bukkan-e fel az ismerős rendőrtiszt valahonnan.

-          Stanislaski... - mondta ki fennhangon. - Szerinted miféle név ez, talán lengyel?

-          Honnan a fenéből tudjam? -Lori kezdte elveszíteni a türelmét, és a kijárat felé tuszkolta Besst. - Gyerünk innen kifelé! Ez a hely tele van bűnözőkkel.

-          Hiszen éppen ez benne a csodálatos! - nevetett fel a lány, azzal szeretetteljesen átkarolta Lori derekát. - Elég ihletet kaptam itt az elkövetkező három évre. Ha például úgy döntenénk, hogy Elanát esetleg letartóztatják Reed meggyilkolása miatt...

-          Nem is tudtam, hogy Reedet meggyilkolták.

Bess nagyot sóhajtott, miközben taxi után nézelődött.

-       De Lori, hiszen mindketten tisztában vagyunk vele, hogy Jim nem fogja meghosszabbítani a szerződését. Valami nagyobb szerepre vágyik. Ha így állítjuk félre az útból, azzal rendesen feldobhatjuk az Elana-féle szálat a történetben.

-       Hát, lehet.

Bess ravaszul mostanáig várt, hogy előálljon a legfontosabb érvvel. - Az Életünk, szerelmeink nézettsége két ponttal nőtt a múlt hónapban.

Lori fájdalmasan felmordult a hír hallatán.

-          És a pletykák szerint dr. Amanda Jamisonnak ikrei születnek majd.

-          Ikrek? - Lori lehunyta a szemét. A szappanoperák dívája, Ariel Kirkwood, aki egy megértő lélekgyógyászt játszott a rivális csatorna szappanoperájában, a nappali műsorok legnépszerűbb tévésztárja volt. - Naná, hogy csakis ikreket szülhet! - mormogta Lori panaszosan. - Oké. Reed meghal.

Bess megengedett magának egy győztes mosolyt, majd továbbsiettek hazafelé.

-       Odabent elképzeltem, milyen lesz majd a börtönben az előkelő, hűvös dr. Elana Warfield Stafford Carstairsnek. Egyszerűen szuper, Lori, szuper! És bárcsak te is láthattad volna azt a zsarut!

A sarokra értek, de taxi még nem tűnt fel sehol a láthatáron.

-       Milyen zsarut?

-       Amelyik letartóztatott. Annyira szexis volt az a pasi!

Lori felsóhajtott.

-       Azt hiszem, az ilyen élményeket inkább meghagyom neked.

-       De komolyan! Az a tömött, fekete haj! A szemei is majdnem teljesen feketék. És olyan élénkek! Meg azok az izgató vágásnyomok az arcán! Egyébként is olyan keményöklű típus, mint valami bokszoló.

-       Nehogy elkezdd, Bess!

-       Dehogy kezdem! Hidd el, képes vagyok már találkozni egy vonzó férfival úgy is, hogy nem szeretek bele rögtön halálosan.

Lori aggódó pillantást vetett barátnőjére.

-       Mióta?

-       Hát a legutóbbi alkalom óta. Megesküdtem, emlékszel? - Mosoly ragyogott fel Bess arcán, amikor észrevett végre egy feléjük tartó taxit. - Tisztán szakmai okokból érdeklődöm ez iránta Stanislaski iránt.

-       Na, persze - felelte Lori lemondóan, azzal beszállt a kocsi hátsó ülésére.

-       De esküszöm! - Bess a szívére tette az egyik kezét, hogy nyomatékot adjon a szavainak. - Fontos, hogy jobban megértsük, mi játszódik le Storm fejében. Ehhez kapóra jön nekünk ez a zsaru. A lány közben megadta a sofőrnek a maga címét meg Loriét is. Miután Jade-et megtámadja a millbrooki sorozatgyilkos, Storm nem lesz képes tovább titkolni az iránta táplált érzéseit. Muszáj, hogy ehhez jobban kidolgozzuk a személyiségét. Ha Elanát letartóztatjuk Reed meggyilkolásáért, az is tovább bonyolítja majd Storm életét. Tudod, ellentmondásba keveredik, hogy a családjához legyen-e inkább hű vagy a hivatása követelményeihez. És persze mindjárt Brockkal is szembekerül...

-       Hé! - Az egyik piros lámpánál a taxisofőr hátrafordult feléjük. -Maguk itt a Titkolt bűnökről beszélgetnek?

-       Aha -  bólintott Bess. - Szintén nézi?

-       Az asszony mindennap felveszi videóra. De maguk nem ismerősek nekem.

-       Mi nem szereplők vagyunk - magyarázta Bess. - Mi írjuk a történetet.

-       Ejha! - A taxis elégedetten taposott a gázpedálba, amikor zöldet kapott. - Na, megmondom én magának, mit gondolok arról a kétszínű, szemét Vickiről...

Miközben a sofőr részletesen kifejtette álláspontját, Bess pedig heves vitába keveredett vele, Lori becsukta a szemét, és megpróbálta pótolni a kihagyott alvást.

2. FEJEZET

-       A feleségem tisztára bekattant - panaszolta Judd Malloy, miközben Alex a belvárosi autóáradaton próbált keresztülhatolni, jobbra-balra Cikázva a kocsisorok között. - Nagy rajongója annak a szappanoperának, tudod. Mindennap felveszi, amikor az iskolában dolgozik.

-       Lenyűgöző. - Alex, ha tehette volna, a legszívesebben teljesen elfeledkezik arról a találkozásáról az írónővel, de a társa ebben nem mutatott kellő együttműködési készségét.

-       Holly azt mondja, tulajdonképpen egy igazi hírességgel találkoztunk.

-       Hát, hírességeket ritkán kapsz rajta ehhez hasonló helyzetben.

-       Ugyan már! - Judd belekortyolt agyoncukrozott kávéjába. - Hiszen ó igazából nem is... Magad is ezt állítottad, különben nem is lehetett volna ejteni a vádat vele szemben.

-       Nagyon ostobán viselkedett - mordult fel Alex. - Az a hülye vízipisztoly, amit a táskájában cipelt! Gondolom, szépen eltervezte, ha valamelyik kuncsaft durváskodik, az orra alá dugja a pisztolyt vagy egy kis ammóniát spriccel a szeme közé, és azzal már meg is oldott mindent.

Judd majdnem belefogott, hogy hosszasan kifejtse, szerinte milyen lehet, amikor valaki egy Tövet ammóniát kap a szemébe, de rájött, hallgatósága nem érdeklődik az előadása iránt túlságosan.

-       Hát, mindenesetre Holly nagyon lelkesedett, Rosalie-ból pedig sikerült kiszednünk valami használhatót, úgyhogy nem vesztegettük hiába az időt.

-       Malloy, a mi szakmánkban jobban teszed, ha hozzászoksz az idővesztegetés gondolatához. Ez Stanislaski második törvénye. - Alex kiszúrta az épületet, amit kerestek, és lendületből leparkolt a ház előtt. Már kiugrott a kocsiból, és a járdán közelített a kapu felé, mire Judd megtalálta a rendőrségi jelzést és kitapasztotta a kocsi ablakába.

-       Ami azt illeti, ezzel a Domingóval lehet, hogy tényleg csak az időnket vesztegetjük - szólt neki hátra a társa.

-       Rosalie azt mondta...

-       Rosalie azt mondta, amit hallani akartunk, hogy elengedjük végre. - Alex eközben már az épületet vette szemügyre, megfigyelve, hol vannak az ablakok, a tűzlétra, illetve a kijáró a tetőre. - Talán ez a Domingo lesz a főnyeremény, de az is lehet, hogy Rosalie a hasára csapott és mondott egy nevet.

Az épületen látszott, hogy gondosan karban tartják. Sehol egy falfirka vagy egy törött ablak. Alsó középosztálybeliek lakhatnak itt, gondolta Alex, amolyan kék galléros népség. Kitárta a súlyos bejárati ajtót, majd végigfuttatta szemét a postaládákra írt neveken.

-       J. Domingo, 212-es. - Alex a 110-es csengőjét nyomta meg, várt, azután a 305-ös lakásba csöngetett fel. Pár másodperccel később, ahogy számított rá, berregés hallatszott, és bejutottak a belső kapun. - Az emberek annyira óvatlanok - jegyezte meg. Érezte, a társa ideges, de azért biztosra vette, hogy az újonc ki fogja állni a próbát. Jobban teszi, ha kiállja, tette még hozzá magában, miközben a 212-es lakáshoz értek, és bekopogott az ajtón. Mikor másodszorra kopogott, végre szitkozódó hangokat lehetett hallani a lakás belsejéből.

Az ajtó csak résnyire nyílt ki, ezért Alex a küszöbre tette a lábát, hogy ne lehessen becsukni.

-       Hogy s mint, Jesús?

-       Mi a fenét akar tőlem?

Illik rá Rosalie személyleírása, állapította meg magában Alex. A Clark Gable - bajusztól az arany metszőfogig, minden részlet egybevágott.

-       Beszélgetni, Jesús. Csak egy kicsit beszélgetni.

-       Nekem semmi kedvem beszélgetni!

Azzal a férfi megpróbálta becsapni az ajtót, de Alex egész testsúlyával nekitámaszkodott, és nem hagyta. Előkapta a jelvényét.

- Biztosan nem akar megbántani minket, ugye? Miért nem hív beljebb?

Jesús Domingo spanyol káromkodások özöne közepette egy fokkal szélesebbre tárta az ajtót.

- Van házkutatási engedélyük?

-       Éppenséggel szerezhetek egyet, de akár be is vihetem kihallgatásra, ha óhajtja. A papírmunka miatt ne aggódjék, az meglesz, előbb, mint ahogy az a kuruzsló ügyvédje elődugja a képét, és megpróbálja magát kikönyörögni a fogdából. Szóval, szeretne egy csapat kék ruhást látni a lakásában, Jesús?

-       Én nem csináltam semmit. - Jesús hátrébb lépett az ajtótól. A kis termetű, mokány férfi csak egy bokszeralsót viselt.

-       Nem is vádoltam semmivel. Mondtam én bármi ilyesmit, Malloy?

Judd, aki ekkor lépett be a lakásba, szemlátomást jól mulatott a kérdezz-feleleken.

-       Úgy rémlik, nem.

A lakók többsége talán csakugyan alsó középosztálybeli, de Domingo lakása kisebb high-tech palotának is beillett, mérte fel a terepet Alex. Csúcsminőségű sztercoharigszőró-rendszer. Óriás képernyőn tévé mindenféle videojátékkal meg egy szekrény tele videokazettával.

-       Szép kis kégli - summázta a véleményét Alex. - Maga aztán érti a módját, hogyan lehet a legtöbbet kihozni a munkanélküli-segélyből.

- Jó érzékem van a számtanhoz. - Domingo cigaretta után nyúlt és rágyújtott. - Szóval?

-       Szóval, beszélgessünk Angie Horowitzról!

Domingo közönyös képpel fújta ki a cigarettája füstjét.

-          Sohasem hallottam ezt a nevet.

-          Fura, nekünk ugyanis azt mondták, maga volt Angie egyik legbőkezűbb ügyfele.

- Akkor rossz fülest kaptak.

- Á, lehet, hogy nem is ezen a néven ismerte. - Alex a dzsekije zsebébe nyúlt, és előhúzott onnan egy borítékot. - Vessen egy pillantást erre a fényképre! - Alex Domingo orra alá dugta a rendőrségi felvételt, és figyelte, ahogy a férfi arcszíne halottsápadtra vált. - Ezek szerint ismerősnek tűnik?

-          Úristen! - Domingo remegő kézzel emelte a szájához a cigarettát.

-       Valami baj van? - Alex maga is vetett egy pillantást a fényképre. Angie-ből bizony nem maradt sok megörökítenivaló. - Jézus, sajnálom, Jesús! Malloy, hát nem figyelmeztettelek, hogy ne a helyszíni felvételt tedd félre nekem?

Judd közönyösséget színlelve vállat vont. Valójában persze örült, hogy neki nem kellett újra megnéznie a fényképet.

-       Azt hiszem, hibát követtem el.

-          Úgy bizony. - Egész idő alatt, amíg Judd mulasztásáról beszéltek, Alex ügyelt rá: úgy tartsa a fotót, hogy Domingo láthassa azt. - A társam újonc, tudja. Mindig melléfog... Szegény Angie, rendesen széttrancsírozták, mi? A kórboncnok szerint vagy negyven szúrásnyom található a testén. Ami azt illeti, a felvételen meg is lehet számolni a többségüket. Ez a srác itt mellettem, szegény Malloy, csak egy pillantást vetett a képre, és már búcsút is vett a reggelijétől. Mindig mondom neki, ne egyen semmi zsírosat, mielőtt megnézne egy hullát, de hiába... - Alex megengedett magának egy széles vigyort, amikor Domingo fejvesztve kirohant a fürdőszobába.

-          Hát, ez nem semmi, Stanislaski! - fejezte ki elismerését Judd.

-          Én már csak ilyen vagyok.

-       Én viszont nem is hánytam ki a reggelimet.

-       Csak majdnem. - Időről időre borzalmas hangok szűrődtek ki a fürdőszobából. Alex dörömbölt az ajtón. - Minden rendben, Jesús? Tényleg borzasztóan sajnálom. - Közben Judd kezébe nyomta a borítékot és a rendőrségi fotót. - Mindjárt hozok magának, egy kis jeget meg egy pohár hideg vizet, oké?

Válaszképpen csak valami mormogást lehetett hallani, amit bárki igennek érthetett. Igy hát Alex a konyhába ment, és bekukucskált a frizsiderbe. A két kiló anyagot pontosan ott találta meg, ahol Rosalie szerint lennie kellett. Éppen akkor halászta elő az egyiket, amikor Domingo is befutott.

-       Magának nincs házkutatási engedélye! Nincs joga...

-       Hiszen én csak jeget akartam hozni magának! - Alex a fagyasztva tárolt kokain súlyát méricskélte a kezében. - Hát, nem úgy tűnik, mintha ez valami rágcsálnivaló lenne a tévé mellé. Szerinted, Malloy?

Judd az ajtófélfának támaszkodva állta konyha küszöbén, egyszersmind eltorlaszolva a kijáratot.

-       Anyu nekem soha nem hozott ilyesmit a boltból.

-       Maguk rohadékok! - Domingo az öklét rázta dühében. - Megsértették az állampolgári jogaimat. Mire kettőt pislognak, már kijutok a fogdából.

-       Az meglehet. - Alex a bizonyítékok tárolásához használatos nejlontasakot vett elő, majd beletette a két zacskó kokaint. - Malloy, megtennéd, hogy felolvasod az úrnak a jogait, amíg felöltözik? Ja, Jesús, és mossa ki a száját, ha egy mód van rá!

-       Stanislaski! - kiáltotta az ügyeletes őrmester, amikor Alex visszatért a kapitánysági irodába. Az imént szállásolta el Domingót a fogda egyik cellájában. - Vendége van.

Alex az íróasztala felé pillantott, és látta, jó néhány tiszt gyülekezik körülötte. Az iroda megszokott zsibongása közepette is hangos nevetés hallatszott a csoportjuk felől. A kíváncsisága már az előtt úrrá lett rajta, hogy megpillantotta volna a látogatója keresztbe vetett lábát a kanárisárga szoknyája alatt. Azonnal rájött, ki lehet a vendége.

Nem lepődött meg a már ismerős, formás kis alak láttán sem, bár a lány öltözete ezúttal egészen más hatást keltett, mint az első találkozásuk alkalmával. Elegáns, csíkos mintázatú blézert viselt, alatta pedig felhajtott galléros blúzt, amelynek a színe pontosan megegyezett a szoknyáéval. A fülében gazdagon díszített arany fülbevaló fityegett. Most, alig kifestett szemmel, az arcán szeplőkkel és rúzsozatlan szájjal sokkal vonzóbbnak tűnt. A lány haja mesterien volt feltűzve, és egyedülálló színe a gazdag, mélyvörös árnyalattal Alexet arra a mahagónifa szoborra emlékeztette, amelyet a bátyja faragott neki régen.

-       Szóval, megmondtam a polgármesternek, hogy meglátjuk, mit tehetünk, és nagyon örülnénk, ha hajlandó lenne szerepelni a műsorban - mesélte az íróasztal szélén ülve nagy hangon Bess, amikor észrevette Alexet. A férfi komor arckifejezéssel tekintett rá, miközben kezét a bomberdzsekije zsebébe mélyesztette. - Á, Stanislaski tiszt úr!

-       McNee. - A férfi kimérten biccentett, azután a társaihoz fordult. -Ha a főnök itt talál titeket, majd azt mondom neki: nincs elég munkátok, ezért önként jelentkeztetek, hogy elvégezzétek az enyémnek is egy részét.

-       Csak megpróbáltuk szórakoztatni a vendégedet, Stanislaski - magyarázkodtak a többiek, ám a rendőrkapitány említése elég hatásosnak bizonyult, és pillanatok alatt elsomfordáltak az asztal közeléből.

-       Mit tehetek magáért?

-       Nos, én...

-       Egy gyilkosságon ül éppen - szólt rá a lányra Alex.

-       Ó! - Bess lepattant az asztal széléről. A tűsarkak nélkül vagy fél fejjel alacsonyabbnak. tűnt Alexnél, amit a férfi örömmel nyugtázott. - Elnézést, csak azért ugrottam be, hogy megköszönjem magának a segítségét.

- Engem ezért fizetnek. Hogy segítsek. - A nyomozó mérget vett volna rá, hogy a lány az előző napi bánásmód miatt jött be tiltakozni, de legnagyobb meglepetésére Bess olyan kedvesen és megértően mosolygott rá, mint valami óvó néni. Bár, ami azt illeti, Alex egy ilyen vonzó óvónőt sem ismert.

-          Én igazán nagyra értékelem, amit tett. Persze, a csatorna vezetősége alighanem rossz néven vette volna, ha ennél messzebbre megy.

-          Rossz néven vette volna? - kérdezett vissza Alex. Közben levetette és a széke háttámlájára terítette a dzsekijét. - Rossz néven vette volna, ha kiderül, hogy az egyik írójuk a Harmincharmadik utca környékén hivatásos utcalány módjára férfiakat szólongat le?

-          Kutatást folytattam - helyesbített Bess. - Darla, a producerem például amolyan fejfájós típus. Annak idején majdnem gutaütést kapott szegény, amikor meghallotta, hogy egy betörővel álltam össze.

-          Kivel...? - Alexnek a szava is elállt csodálkozásában. Teljesen megfeledkezve magáról leült az íróasztala szélére, pontosan ugyanoda, ahonnan az imént leparancsolta a lányt. - Azt hiszem, jobb, ha most ejtjük ezt a témát.

-          Á, igazából az a fickó csak régebben foglalkozott fosztogatással. Valójában nagyon érdekes figura volt. Nemrég megmutatta nekem,

szerinte hogyan kellene betörni a lakásomba. - A lány arca valamelyest elkomorult az emlék hatására. - Azt hiszem, addigra kijöhetett a gyakorlatból, mert a rendőrségi riasztó...

-       Ezt most hagyjuk - állította le őt feltartott kézzel Alex. Érezte, hogy kezd rátörni a fejfájás.

-       Hát, végül is ez mára múlté - legyintett Bess. - Szólíthatom magát másként is, mint tiszt úrnak?

-       Igen, én nyomozó vagyok.

-       Tényleg? Ez a keresztneve?

-       Nem, ez természetesen a rangom - sóhajtott fel a férfi. - Egyébként Alexnek hívnak.

-       Alex. Szép név. - Bess végigsimított a férfi pisztolytáskájának hevederén. Nem akarta ót ingerelni, de szerette volna tudni, milyen érzés lehet valakinek ilyesmivel az oldalán szaladgálni. Remélte, ha közelebbi ismeretségbe kerülnek, Alex megengedi majd neki, hogy felpróbálja egyszer. - Tudja, éppen azon tűnődtem, mit szólna hozzá, ha igénybe szeretném venni a szolgálatait?

A nyomozó, aki már jó öt éve dolgozott rendőrségen, azt hitte, többé nem érheti őt meglepetés.

-       Tessék?

- Tudja, maga olyan tökéletes, nem tehetek róla - felelte Bess, azzal közelebb lépett a férfihoz. Szeretett volna egy pillantást vetni Alex fegyverére, de nem akarta, hogy szándéka nyilvánvaló legyen.

A lány testének illata a napsütést juttatta a férfi eszébe. Ahogy magába szívta, megállapította, ennek aligha bírna bárki is ellenállni.

Én lennék tökéletes?

-       Igen, úgy van - erősítette meg a lány, miközben egyenesen a szemébe nézett. A tekintete egyszerre tűnt őszintének és csábítónak. úgy tanulmányozta Alexet, ahogyan egy nő ruhát válogat valamelyik elegáns üzletben. - Maga pontosan az, akit én keresek.

Bessnek tiszta zöld szeme volt. A szürke vagy a kék árnyalatának nyoma sem látszott benne. A szája egyik sarkánál apró gödröcske ült. És ezen az egyedülállóan különleges, bájos kis arcon, úgy tűnt, egyetlen arányos, rendezett vonás sincsen.

-       Miért, kit keres? - érdeklődött zavartan a nyomozó.

-       Tudom, nagyon elfoglalt, de ígérem, nem rabolnám el túl sok idejét. Egy-egy órát lopnék el olykor-olykor.

-       Egy-egy órát? - Alex rádöbbent, hogy már egy ideje papagájként ismételgeti a lány szavait. Erőt vett magán. - Nézze, értékelem, hogy...

-       Maga nem házasember, ugye?

-       Házas... nem, de...

-       Ez megkönnyíti a dolgunkat. Akkor támadt egyébként ez az ötletem, amikor tegnap lefeküdtem aludni.

Jó ég, gondolta Alex. Korán megtanulta, hogy tartson a nőktől, sőt idővel elsajátította a képességet, hogy kedve szerint irányítsa őket. Tudta, hogyan védekezzen ellenük, mikor célszerű elkerülni őket, és mikor engedheti el magát a társaságukban. Ezúttal azonban cserbenhagyták az ösztönei, és tanácstalannak érezte magát.

-       Nehéz? - kérdezte Bess a férfi pisztolytáskájára matatva.

-       Hozzá lehet szokni. Mintha csak a testemhez tartozna. A lány mosolya még melegebbre vált, amiről Alexnek újra a napsütés jutott az eszébe.

-       Tökéletes - ismételte meg Bess. - Természetesen anyagilag is meghálálom magának az időt meg a tudást, amit rám áldoz.

-       Tessék? - Alex most már nem hitt a fülének. - Na, álljunk meg egy szóra!

- Fontolja meg, kérem! - fogta könyörgőre Bess. - Tisztában vagyok vele, hogy sokat kérek magától, de annyi gondom van Matthew-val!

-       Matthew-val? Ki a fene az a Matthew?

-       A sorozatban Stormnak hívjuk. Storm Warfield hadnagy a millbrooki rendőrkapitányságon.

Alexnek most már határozottan fájt a feje. Elgyötörten masszírozni kezdte a homlokát.

-       Millbrook?

-       Ez egy kitalált város, ahol az egész sorozat játszódik. Valahol közép-nyugaton. Storm pedig egy zsaru. A magánéletében persze ő is rengeteg gonddal küszködik, de szakmailag kifogástalan, könyörtelenül hatékony rendőr. A történetnek egy új szálát vesszük most elő, és ennek során Storm mindennapi nehézségeire kell összpontosítanom. A munkájával kapcsolatos gondokra.

-       Várjon! - Alex esze máskülönben mindig gyorsan vágott, ezúttal azonban nehezére esett követnie a fejleményeket. - Magának a szappanopera története miatt van rám szüksége?

-       Pontosan. Ha elmesélné nekem, hogyan gondolkodik, hogyan oldja meg a munkája folyamán adódó bonyodalmakat, beavatna az apró fortélyokba, hogyan lehet felderíteni egy ügyet törvényes és kevésbé törvényes eszközökkel... Tudja, a tévézsaruk általában mindig megkerülik az előírásokat, mert a képernyőn az mutat jól.

Alex kelletlenül tapasztalta, hogy a tenyerén a beszélgetés alatt izzadság ütött ki.

-       Maga a legnehezebb ügyem, McNee.

-     Jaj, nem fontos, hogy mindjárt igent mondjon! - Bess állhatatossága felől nem lehetett kétség. A lány azon tűnődött éppen, tart-e magánál a nyomozó egy tartalék pisztolyt valahol, talán a vádlijára szíjazva, ahogy azt a filmekben látta. Egy olyan szexi, krómbevonatú revolvert. Ám jobbnak látta ezt most nem megkérdezni a férfitól. - Ma este lesz nálam egy kis összejövetel közölte inkább, közben pedig előkerítette a táskájából a noteszét. Nyolctól bármeddig, amíg maradnak vendégek. Hozza el a barátait, ha akarja! Például a társa nekem egész aranyosnak tűnik.

-       Jól van, majd meggondolom.

A lány kitépte a noteszéból a lapot, amelyre a címét firkantotta. - Tényleg örülnék, ha be tudna ugrani hozzám.

Alex elvette a fecnit, bár a címet már az előző nap felírta egyszer.

-       De miért?

-       Miért ne? - vigyorodott el Bess.

Mielőtt azonban a nyomozó felsorolhatta volna az összes említésre méltó ellenérvet, valaki a nevét kiáltotta.

-       Alexi!

Alexi. Ahogyan újra meg újra elismételte magában a nevet, annak különlegesen ható csengése egészen elbájolta a lányt. Rögtön úgy találta, sokkal jobban illik a férfira, mint a köznapian hangzó Alex.

Ezalatt a feléjük közeledő nőt is alaposan szemügyre vette. Az ismeretlen hölgy sugárzóan szép volt és magabiztos fellépésű, mellesleg pedig terhes. Meglátván, hogy feléjük tart, Alex mindjárt talpra ugrott, és közben megeresztett egy halk sóhajt.

-       Rachel!

-       Csak egy percét rabolnám el, nyomozó! - vetette oda neki a terhes nő, futólag Besst is végigmérve. - Hogy felvilágosítsam az alapvető állampolgári jogok jelentőségével kapcsolatban.

-       A nővére? - kérdezett rá Bess, széles mosolyra húzva a száját. Alex a homlokát ráncolta értetlenül.

-       Erre meg hogyan jött rá?

- Általában jól megfigyelem  az emberek arcát. Maguknak pedig nagyon hasonlóak a vonásaik, még a szájuk íve is. Tehát testvéreknek vagy unokatestvéreknek kell lenniük.

-       Talált, süllyedt - ismerte el Rachel. Szerette volna tudni, mit keres Alex társaságában ez az éles szemű vöröske, de nem feledkezett meg ügyvédi kötelességeiről. - Jesús Domingo, Alexi. Engedély nélküli házkutatás és személyes fogyasztási cikkek szabálytalan lefoglalása.

-       Ez nevetséges! - Alex keresztbefonta a karját, miközben az íróasztalának támaszkodott.

-       Rendelkeztetek házkutatási engedéllyel?

- Miért kellett volna rendelkeznünk? Ő hívott be minket a lakásába!

-       És külön megkért benneteket, hogy kutassátok át a konyháját?

-          Nem, azt azért nem - mosolyodott el Alex. Bess ámulva figyelte, miként vív egymással szópárbajt a két testvér. - Jesús rosszul lett. Felajánlottam, hogy hozok neki egy kis jeget. Minthogy nem ellenkezett, a konyhába mentem, kinyitottam a hűtőt, és ott találtam a két kiló kokaint. Ez benne lesz majd a jelentésemben.

-          Szánalmas magyarázat, Alexi. Soha nem fogják elítélni a fickót.

-          Lehet, de szerintem beszélj inkább a körzeti ügyésszel!

-          Meglesz, ne aggódj! - Rachel megigazította táskája szíját a vállán, azután a hasára tette a kezét, hogy megnyugtassa a kisbabáját, aki mintha aerobik edzésbe kezdett volna a méhében. - Nem szabályszerűen jártatok el.

-          Ülj le egy picit!

-          Nem akarok leülni.

-          A baba viszont igen. - Alex kerített egy széket, és a testvére alá tolta. - Hát ettől a csomagtól mikor szabadulsz meg végre?

Csakugyan jólesett leülni egy kicsit. Leírhatatlanul jólesett. De ezt Rachel nem szívesen ismerte volna el.

-          Még legalább két hónap van hátra. Ott tartottam, hogy...

-          Rachel! - A nyomozó finoman megsimogatta testvére arcát. Hangos szóval aligha sikerült volna leállítania, így azonban a fiatalasszony rögvest elnémult. - Nem szeretném, ha aggódnom kellene miattad.

-          Tökéletesen jól érzem magam.

-       Nem kellett volna bejönnöd dolgozni.

-       Jaj, csak egy gyereket készülök a világra hozni! Az nem fertőző, tudod. Ami pedig Domingót illeti...

Alex itt közbevágott, és kissé indulatosan közölte, szerinte mi illeti Domingót.

-       Beszélj a körzeti ügyésszel! - ismételte meg. - És pihenj, amikor csak lehet!

-       Nekem úgy tűnik, hogy jól bírja a kedves húga a strapát - szólt közbe most először Bess. A két testvér erre rászegezte a tekintetét. A lány az egyikük szemében felindulást, a másikéban pedig tűnődő kifejezést látott.

-       Köszönöm szépen. Képzelje, csupa gondoskodni vágyó férfival vagyok körülvéve - panaszolta Rachel. - Nagyon kedvesek, de néha hihetetlenül bosszantóak.

-       Muldoonnak többet kellene törődnie veled - jegyezte meg Alex.

-       Semmi szükségem Zack gondoskodására. Egyébként pedig ó meg

Nick, ha rajtuk múlna, még a fogmosást sem hagynák, hogy egyedül csináljam. - Rachel újra Bess felé fordult, és kezet nyújtott neki. - Mivel az én modortalan bátyám magától nem mutat be minket egymásnak, engedje meg: Rachel Muldoon.

-       Bess McNee. Maga ügyvéd?

-       Igen. Hivatalból kirendelt közvédőként dolgozom.

-       Tényleg? - Bess érdeklődve kapta fel a fejét. - És milyen érzés... Alex szükségesnek látta, hogy azonnal közbeavatkozzon.

-       Rachel, jobb lesz, ha vigyázol. Ez a hölgy itt mindent kihúz belőled, mielőtt észrevennéd, hogy már könyékig az agyadban turkál. Nézze, McNee! - szólt most Besshez, és ezúttal nem hagyta, hogy elkábítsa a lány elbűvölő mosolya. - Mi eléggé elfoglaltak vagyunk errefelé.

-       Ó, persze. Elnézést kérek. - A lány engedelmesen a vállára kapta a táskáját. - Majd este beszélünk. Örültem a találkozásnak, Rachel!

-       Én is.

A testvérek együtt figyelték, ahogy Bess távozik az irodából, azután Rachel rögtön előszedte a bátyját.

-       Hát, elég gorombán viselkedtél!

-       Csak így lehet ezzel a nővel zöld ágra vergődni. Hidd el nekem! - Hm. Egyébként érdekes teremtésnek tűnik. Hogy ismertétek meg egymást?

-       Ezt inkább ne kérdezd! - Alex bosszúsan telepedett vissza az íróasztala mögé, mert a lány illata még mindig ott lebegett körülöttük. És továbbra is a napsütést meg az érzékek bódulatát idézte fel benne.

-       El sem hiszem, hogy itt vagyunk! - Holly, Judd csinos kis felesége majd kiugrott a bőréből. - Alig várom, hogy mindenkinek elmesélhessem a tanáriban, hol töltöttem az estét!

- Ennyire azért ne pörgesd fel magad, drágám - intette Judd, aki éppen a nyakkendője csomóját igazgatta -, elvégre ez is csak egy buli.

-       Csak egy buli? - Míg a lift haladt felfelé, Holly egész idő alatt arany-barna haját rendezgette. - Nem tudom, ti ketten hogy vagytok vele, de én ritkán járok olyan fogadásokra, ahol hírességek is megfordulnak.

Alex beszédesen hallgatag maradt, magában morfondírozva álldogált bórdzsekijében. Fogalma sem volt, mi a fenét keres itt. Az első komoly hiba, amit elkövetett, hogy gondatlanul megemlítette a meghívást Juddnak. Amaz pedig hiába tettetett közönyt, amikor a feleségét felhívta, hogy elújságolja neki a hírt, már alig fért a bőrébe. Judd és Holly lelkesedése pedig elsöpörte Alex minden kezdeti ellenállását.

Sokáig maradni viszont nem szándékozott. Az illendőség úgy kívánta, hogy eljöjjön, hiszen Holly és Judd máskülönben nem lehettek volna itt ma este, szerencsére megvárni már nem köteles őket. Bemegy, iszik egy sört, talán eszik is valamit, azután angolosan távozik. Nem bolondult meg, hogy kevés szabad estéi egyikét ilyen helyen fecsérelje el!

-          Ó, istenem! - Holly csak ennyit tudott mondani, amikor a felvonó ajtaja kitárult előtte.

A fogadószoba falainak teljes felületét egy dombormű borította, amely a várost ábrázolta. Jól ki lehetett rajta venni minden egyes részletet, a Times Square-t, a Rockefeller Centert, a harlemi negyedét, Kis-Olaszországot, sőt még a Broadwayt is. Akárcsak a valóságban, emberek nyüzsögtek az utcákon mindenfelé. Az egész olyan benyomást keltett, mintha a lakás tulajdonosa a város életének egyetlen apró jelenetéről sem szeretett volna lemaradni.

Zene, beszélgetés és nevetés hangjai, illetve meleg ételek meg égő gyertyák illata tolult az előtérbe a tágas nappaliból, amelynek az ajtaja nyitva állt.

-          Ó, istenem! - szakadt ki újfent Hollyból, aki máris beljebb ráncigálta a férjét.

Alex mögöttük meghúzódva vette először szemügyre a helyiséget. Hihetetlenül tágas volt, tele csupa jól öltözött vendéggel. Köralakban elrendezett társalgóbútorok és egy afféle kerengőhöz felvezető csigalépcső töltötték ki odabent a teret. A kerengő meztelen kerubokkal ékesített korlátjára támaszkodva Alex további vendégeket látott.

Két hatalmas panorámaablak nyitott kilátást a városra. És még ezek párkányára is vendégek ültek, ölükben tányérokkal meg poharakkal, kellemes társalgásba elegyedve.

Az elefántcsont színű falakat festmények díszítették. Élénk, csapongó modern művészet, csupa idegtépő szürrealista alkotás. Az egész lakás olyan színpompában tündökölt, hogy Alex kis híján beleszédült. Ám az általános hangzavar és a lélegzetelállító látvány közepette is csak a lányt kereste a tekintetével, aki éppen egy kifogástalan eleganciájú úriemberrel táncolt.

Bess érett szőlőszemhez hasonló színben pompázó, lenge ruhája alig takart valamit a testéből. A nyomozó komolyan eltöprengett rajta, vajon akad-e egyáltalán a lány ruhatárában olyan holmi, amely elfedhetné azokat a gyönyörű, hosszú lábakat. Mert hát ez a darab is messze állt attól.

Alex gyomra görcsbe rándult az idegességtől, miután megállapította, hogy a lány ismét észveszejtően és bosszantóan csábító.

-     Jaj, istenem, ott van Jade! És nézd, Vicki meg Storm is! Te jó ég, dr. Carstairs! - Holly izgatottságában egy fokkal szorosabban markolt férje karjába. - Ő az, igen, Amelia!

-       Kicsoda?

-       Ők mind a Titkolt bűnök szereplői, te féleszű! - Holly játékosan férje -oldalába bokszolt. - Az egész társulat itt bulizik ma este.

-       Es még az a legkevesebb. - Juddnak sikerült idejében emlékeztetnie magát, hogy ilyen, helyen visszafogottan illik viselkedni, és ujjal nem mutatta, csak apró fejbiccentéssel jelezte feleségének, mikor melyik irányba érdemes néznie. - Az ott Lawrence D. Strater, aki kedves vendéglátónkkal táncol. Tudod, az az L. D. Strater, a Strater Industries feje, a Fortune magazin szerint egyike a világ ötszáz leggazdagabb emberének. A polgármester meg abban a sarokban beszélget egy idős hölggyel, aki nem más, mint Hannah Loy, a nagyra becsült broadwayi színésznő. - Judd hangján érződött, hogy egyre inkább nehezére esik kordában tartania izgatottságát. - Ember, akkora itt a ragyogás, hogy ki lehetne vele világítani fél New Yorkot!

Alex azonban mit sem törődött ezzel. Ő végig Bessre összpontosította a figyelmét. A lány éppen befejezte a táncot, és a partnere fülébe súgott valamit, aki ezen jót derült. Mielőtt szétváltak volna, megcsókolták egymást. Szájon. Bess közben hanyagul a férfi csípőjén nyugtatta a kezét.

Miután a partnerétől elfordult, a lány végre észrevette az újonnan érkezetteket. Vidáman integetni kezdett feléjük, és a vendégek forgatagán keresztülvágva elébük sietett.

-       Hát eljöttek! - Bess szeretetteljesen végigsimított Alex meg Judd karján, azután mindkét kezét üdvözlésre nyújtva Hollyhoz fordult. - Örülök, hogy találkozhatunk!

-       A feleségem, Holly. Drágám, ő pedig Bess McNee.

-       Köszönjük, hogy meghívott minket. - Holly hangja remegett egy picit. Úgy érezte magát, mint amikor annak idején először kellett kiállnia egy ötödikes osztály elé tanítani. El is pirult.

-       De hiszen nekem szereztek örömet azzal, hogy eljöttek! - szorította meg Bess barátságosan Holly kezét. - Gyerünk, biztosan ennének-innának valamit! - mutatott a fal mellett álló hosszú asztal felé, amely a különféle felismerhetetlen és kimondhatatlan nevű ínyencfogások helyett, amelyekre Alex számított, csupa olasz tésztafélével várta a vendégeket.

-       Ma olasz napot tartunk - magyarázta Bess, azzal már elő is kapott egy tányért, majd megpúpozta egy nagy adag spagettivel. - Akad egyébként sör is, bor is, ha gondolják, a bár nyitva áll. - A megrakott tányért Hollynak nyújtotta, és már pakolta is tele a következőt. - De ajánlom a desszerteket is, ott vannak, a szoba túlsó felén. Egészen. kiválóak. - Miközben a második tányért Judd kezébe adta, Bess észrevette az izgatott fényt Holly szemében. - Szeretne beszélni a sorozat szereplőivel?

-       Ó, én... - A fenébe a körülményeskedéssel! - Persze, az óriási volna!

-       Úgy? Hát akkor bocsássanak meg. Alexi, szolgálja ki magát, kérem!

-       Ez nem semmi - dünnyögte Judd a szájában a több mint elég spagettivel.

-       Az biztos - jelezte egyetértését Alex, aki úgy döntött, a legjobbat igyekszik kihozni a helyzetből, és jól megrakta a saját tányérját is.

Egy pohár kiváló vörösborral öblítette le az elfogyasztott tésztát, azután az egyik ablak mellett talált magának helyet, ahol kényelmesen hátradőlhetett, de közben azért szemmel követhette az eseményeket.

Nem sokkal később Bess telepedett mellé, és poharát az övéhez koccintotta.

-          Ráakadt a legelőkelőbb helyre az egész lakásban.

-          Nem rossz lakás.

-       Igen, én is nagyon szeretem. Később a többi részét is megmutatom, ha van kedve megnézni. - Bess kiszemelt magának egy falatnyi spagetti maradványt a nyomozó tányérján, és el is csippentette onnan. - Iszonyúan jó a kaja - tette hozzá magyarázatképpen.

-       Hát, igen. És maradt itt még egy kicsi... - Mielőtt meggondolta volna, mit is cselekszik, Alex az ujjával törölte le a lány ajkáról a kevéske paradicsomszószt, azután, továbbra is Bessen tartva a szemét, lenyalta az ujjáról. És azzal együtt megízlelhette a lányt is. - Nem rossz.

Bessnek néhány másodpercig egy hang sem jött ki a torkán. Mintha lángra gyúlt volna benne valami. Halkan jelezte egyetértését, és ösztönösen megnyalta a szája szélét. Ezzel ő is megízlelhette a férfit.

-       A... a társa felesége... Holly. - A könnyed csevegés Bessnek mindig is az erősségei közé tartozott. Épp ezért nem értette, miért kell most úgy erô1kődnle, hogy mondanivalót találjon.

-       Mi van vele?

-       Kivel? Ööö... Ja, igen. Holly. Bájos teremtés. Képzelem, milyen nehéz lehet ötödikeseket tanítani.

-       Azért csodálkoznék, ha nem kérdezné meg tőle is.

-       Igazából már meg is tettem. - Bessnek sikerült visszanyernie önuralmát. A férfi kissé gúnyos hangneme most furcsa mód egyenesen megnyugtatóan hatott a lányra. - Jaj, Alexi! Hiszen mindkettőnk szakmájában nélkülözhetetlen bizonyos fajta kíváncsiság. Hát nem azon tűnődik éppen, hogy mit kereshet itt ez a rengeteg ember?

-       Inkább azon töröm a fejem, hogy én mit keresek itt. - A nyomozó lassan kortyolgatta a borát, de közben mindvégig szemmel tartotta Besst. Figyelmesen tanulmányozta a lány arcát.

Bess ezt tetszéssel fogadta. Ahogy a férfi ott ült mozdulatlanul, csak lesve, ami körülötte történik, mintha minden pórusából ellenállhatatlan energia áradt volna. Mintha várt volna valamire. Egészen lenyűgözte ezzel a lányt, akinek egész életében gondot okozott, hogy türelmesen kivárjon valamit.

-       Azért jött el, mert kíváncsi volt.

-       Egy kicsit.

Bess maga alá húzta a lábát, és a mozdulat nyomán szoknyája óhatatlanul még egy kicsivel feljebb csúszott.

-       Ha segít nekem, én is szívesen elmondok magának bármit, ami érdekelheti. Látja például ott azt a gyönyörű férfit, aki a bicepszén csüngő szöszkével táncol éppen?

Alex körülnézett, észrevette.

-       Hát, hogy ő gyönyörű lenne?

-       Persze, maga nem nő... Egyébként ő az én nyomozóm, Storm Warfield, a pökhendi és gusztustalanul gazdag Warfield család fekete báránya, az örökös lázadó. Jelenleg épphogy túltette magát egy borzasztóan kellemetlen kalandon az ördögi Vickivel. Aki mellesleg az a szöszke ott, az oldalán. A mindennapi életben elválaszthatatlanok, egymástói, viszont a sorozatban Storm halálosan szerelmes Jade-be, aki viszont képtelen dűlőre jutni Storm és a gonoszad fondorlatos Brock között.

-       Hát, most vagy én ittam túl sok bort, vagy maga szédített el engem.

Bess elmosolyodott, azután barátságosan a férfi combjára paskolt, amitől a nyomozónak hirtelen felszökött a vérnyomása.

-       Ha egyszer megismerte a szereplőket, már nem tűnik olyan bonyolultnak az egész szövevény. Szükségem van magára Storm miatt. Alex alaposabban is megnézte magának az éppen táncoló színészt.

-       Nem hiszem, hogy bármiben is hasonlítanánk egymásra.

-       Nekem a szakértelme kell, nyomozó úr. Szükségem van egy tanácsadóra, ennyi az egész. A producerem készségesen megfizeti majd a fáradozását. Aligha fog ellenkezni, hiszen kilenc hónapja vezetjük a nézettségi listát. - Valaki a lány nevét kiáltotta, Bess pedig hátrafordult, és intett az illetőnek. - Úgy tűnik, kezdenek elpárologni. Nézze, maradna itt, amíg én eleget teszek a házigazdai kötelezettségeimnek?

A lány felpattant és tovatűnt, még mielőtt Alex egy szót is szólhatott volna. A férfi csak egy pillanatig tétovázott, majd az egyik asztalra helyezte a tányérját, és elvegyült a forgatagban. Úgy döntött, ha már maradnia kell, a legjobb lesz kihasználni az időt, ahogy lehet.

Míg a többi vendégével foglalkozott, Bess Alexen is rajta tartotta a szemét. Megállapította, hogy a nyomozó igen könnyen talál magának hölgytársáságot. Ami azt illeti, a férfi még Lorit is - aki aztán igazán nem esett hasra minden jóképű alak előtt - egészen lázba hozta.

-       Tehát ő dugott rács mögé téged? - kérdezte, miközben bekapott egy nagy olívabogyót.

-       Mit gondolsz róla?

Lori megrágta az olívát, ízlelgette egy kicsit a szájában, azután lenyelte.

-       Hmmm...

Bess elnevette magát, miközben kiválasztott egy szép szelet sajtot az egyik tálról.

-       Gondolom, az elismerés ezúttal nem a kajának szólt.

-       Eltaláltad. És ami a legszebb vele kapcsolatban: ő nem színész.

-       Hát még mindig fáj? - nézett rá együtt érzően Bess.

A barátnője megvonta a vállát, de közben ösztönösen Brock Carstairs megtestesítője, Steven Marshall felé pillantott.

-       Á, igazából soha nem érdekelt komolyabban azaz idióta a tűhegynyi kis agyvelejével.

Lori elfordította a fejét, mert bár nem akarta beismerni, borzasztóan rosszulesett neki a táncparketten látni Stevent, aki mintha rá sem hederített volna.

-          Egyébként ne is beszéljünk rólam, amikor neked két vőlegényed is itt van ma este!

-          De hiszen Lawrence-szel nem is jegyeztük el egymást!

-          Gyűrűt vett neked akkora ékkővel, mint a Gibraltár.

-          Csupán megbecsülése jeléül - felelte Bess könnyedén. - Soha nem mondtam igent neki. Charlie és én pedig... - bökött Bess Charlie Stutman, a sikeres dráma-író felé - csak néhány hónapig jártunk jegyben. A legjobb barátokként váltunk el, és tökéletesen egyetértettünk abban, hogy Gabriella az igazán neki való lány.

-          Hát, szó ami szó, nem mindennap hallani olyat, hogy egy nő a volt vőlegénye tanúja lesz az esküvőjén. Én nem értem, hogy csinálod ezt. Soha nem borulsz ki a férfiak miatt, ők pedig soha egy rossz szóval sem illetnek téged, amikor befuccsol a kapcsolatotok.

-          Mert olyan jó barát tudok lenni - jegyezte meg Bess, kissé elhúzva a száját. A mosolyán mintha egy pillanatra keserűség érződött volna. - Úgy tűnik, hozzám ez a szerep illik.

-          A zsaruval mi a helyzet? Barátok lesztek?

Bess ismét azon kapta magát, hogy Alex után tekergeti a nyakát. Azután meg is pillantotta a férfit, amint lassan, érzékien táncolt egy szőke bombázóval.

-       Nagy hasznát tudnám venni, ha megkedvelne legalább egy kicsit. Csak attól tartok, nehéz lesz ezt elérnem nála.

-       Nem úgy ismerlek, mint aki ilyesmiben kudarcot szokott vallani. Na, mennem kell. Hétfőn látjuk egymást.

-       Jól van. - biccentett oda a barátnőjének búcsúzóul Bess, majd letette a poharát, és a tekintete összeakadt Alexével. Meglepetten tapasztalta, hogy a szíve hirtelen hevesebben kezd el verni, de felkérték táncolni, és hamar megfeledkezett erről az érzésről.

3. FEJEZET

-       Milyen gyakran rendez ilyen kis összejöveteleket? - Alex a szaván fogta Besst, és ottmaradt még egy kávéra, miután a buli véget ért.

-       Amikor éppen kedvem támad. - A lányt nem zavarta különösebben a távozók után maradt csatatér látványa. Ő és a takarítónők előbb vagy utóbb úgyis nyomtalanul eltüntetik a felfordulást. Addig pedig valójában örömét lelte a nagy rendetlenségben, a mindenfelé terjengő illatokban. Végül is ez bizonyította a legékesebben, hogy az ő lakásán ma este sok-sok ember jól érezte magát.

-       Kér még egy kis hideg spagettit? - kérdezte a férfit.

-       Nem.

-       Én igen. Mostanáig nem sok időm jutott rá, hogy egyem valamit. Innen-onnan lopkodtam egy-egy falatot a vendégektől. - Mikor visszatért, a lány kényelmesen elnyújtózott az ülőgarnitúra párnái közt, és nagy adag tésztát tekerve a villájára, falatozni kezdett. - Mi a véleménye Bonnie-ról?

-       Kiről?

-       Bonnie-ról. A szőke bombázóról, akivel táncolt. Aki a telefonszámát az inge zsebébe csúsztatta.

Alexnek végre eszébe jutott, és önkéntelenül is a zsebéhez kapott.

-       Persze. Bonnie. Nagyon kedves.

-       Igen? Hm. Értem. - Bess tovább tömte magába a spagettit. Feltette a lábát a kávézóasztalra, amelyen a magnó állt. Halkan még mindig szólt a lágy muzsika. - Köszönöm, hogy maradt.

- Van időm.

-       Akkor is köszönöm. Nos, talán vágjunk is bele a közepébe! Jade-nek személyiségzavarai vannak, egy gyermekkori megrázkódtatás következtében, amibe most nem szeretnék mélyebben belemenni.

-       Hála istennek!

Csak ne legyen olyan rosszmájú! Több millió tévénéző várja, hogy egyszer részletesebben is beszámoljunk erről. Mindegy. A lényeg, hogy Jade másik énje Josie, az örömlány..., illetve ő lesz majd a másik énje, amint elkezdjük szövögetni ezt a szálát is a történetnek. Storm pedig teljesen megőrül Jade-ért. Ami nem csoda, hiszen ő alapvetően egy gondoskodó típusú, szenvedélyes férfi, Jade pedig, mondhatni, igen sebezhető mostanság.

- Brock miatt többek között.

- Á, gyorsan belejön. Nos, Storm halálosan szerelmes, és emiatt teljesen elkeseredett is, közben pedig egy nagyon nehéz ügyön dolgozik. A millbrooki kendős gyilkost kell elkapnia.

- Kit...? - Alex fáradtan hunyta le a szemét. - Jaj, ne!

- Ugyan, a sajtó mindig ilyen helyes kis beceneveket ad a sorozatgyilkosoknak. Szóval, a mi kendős gyilkosunk nőket fojtogat egy rózsaszín selyemkendővel, aminek egyébként megvan a maga szimbolikus jelentése, de ezt csak később részletezném.

- Ezért rendkívül hálás vagyok.

A lány egy tekercsnyi tésztát kínált Alex felé a villájára tűzve. A férfi habozott egy kicsit, azután elfogadta.

- Szóval, a sajtó is szegény Storm nyomába ered - folytatta Bess. - És a felettesei sem hagyják békén. A magánélete romokban hever. Hogyan birkózik meg mindezzel? Ráadásul amikor rájön, hogy Jade élete is veszélyben forog, el tudja-e kerülni, hogy az érzelmei megzavarják szakmai ítélőképességében?

- Aha, értem, mire akar kilyukadni.

- Kezdetnek ennyi.

- Jól van. - Alex is felrakta a lábát a kávézóasztalra. - Először is, a dolog sokkal egyszerűbb, mint maga képzelné. Amikor zsaruként kell gondolkodni, az ember zsaruként kezd gondolkodni, és olyan, mintha nem is volna magánélete, egészen addig, amíg a munkaidő le nem jár.

- Várjon egy picit! - A lány a nyomozó ölébe csapta a tányérját, majd felpattant, egy fiókban kezdett kutakodni, és kisvártatva jegyzetfüzettel meg tollal tért vissza. Maga alá húzta a lábát, hogy a térde Alex combját érintette. - Oké - biccentett. - Tehát azt állítja, hogy amikor elkezd dolgozni egy ügyön, minden másról teljesen elfeledkezik.

Bár a tányéron maradt még némi spagetti, a férfinak úgy tűnt, Bess befejezte az étkezését, ezért az asztalra tette a tányért.

- Legalábbis célszerű, ha elfeledkezik.

- Hogy érti ezt?

Alex türelmetlenül megrázta a fejét.

-  Nézze, a zsaruk munkája elég egyhangú sokszor, mégis a legapróbb részletre is egyfolytában oda kell figyelni. A legkisebb hiba is oda vezethet, hogy valami mocskos alak megússza szárazon.

- És milyen az utcán dolgozni?

- Az is csupa rutinfeladatból áll, de ott sem lankadhat az ember figyelme egy pillanatra sem. Már ha az a zsaru szeretne épségben hazamenni. Nem duzzoghat az előző napi családi perpatvar miatt, nem bosszankodhat a számlákon, amiket nem tud kifizetni, és nem aggódhat az édesanyja egészségi állapota miatt. Csak a most létezhet számára, amikor dolgozik, mert különben az imént felsorolt dolgok egyikével sem lesz már lehetősége foglalkozni. Mivelhogy meghal.

Bess felpillantott a jegyzetfüzetéből. Megérezte, hogy Alex komolyan gondolja, amit mondott.

- És mi a helyzet a félelemmel?

-  Az embernek ritkán van tíz másodpercnél több ideje arra, hogy féljen. Szóval igyekszik kihasználni azt a kevés időt.

- De mi van akkor, ha valaki mást kell féltenie? Valakit, akit szeret.

- Jobban teszi, ha az efféle dolgokkal nem törődik, amíg a feladatát végzi. Máskülönben mulasztást követ el, és kockáztatja a saját meg a társa életét.

- Ezek szerint a hidegfejűség a legfontosabb követelmény? Alex enyhén elmosolyodott.

- Persze. Nem úgy, mint a tévében. Látom, maga érzéseket vár tőlem, McNee.

-  Csakugyan,  egy zsaru érzéseire lennék kíváncsi - válaszolta Bess. - Szerintem ez egyáltalán nem képtelenség. Megértem, hogy egy zsarunak nem célszerű kimutatnia az érzéseit a munkája során. Csak olykor-olykor borulhat ki egy picit, azután újra magába kell fojtania mindent. Viszont szerintem bármilyen kemény legény valaki, örökké nem tarthatja féken az indulatait. Először is, a rosszak nem mindig kapják meg méltó büntetésüket. Nyilván ez is borzasztóan kellemetlen érzés, állandóan jelen levő feszültség. És ha valakiben sokáig gyűlik a feszültség... - Miközben beszélt, a lány a jegyzettömbjén dobolt a tolla hegyével. - Tudja, én Freudnak azt a gőzkieresztős hasonlatát nagyon is találónak tartom.

-  Nofene!

- De tényleg. - Bess arca most nagyon is komolynak tűnt. - Mindegy, hogy ki milyen indulatokat rejteget a belsejében, azoknak előbb-utóbb meg kell találniuk a kivezető utat, különben a gőz leröpíti a lábas fedelét. Maga mit csinál, hogy levezesse a feszültséget, Alexi?

- Reggelente belerúgok minden utamba kerülő kóbor kutyába.

A lány megértőén elmosolyodott a válasz hallatán.

- Rendben. Ha túl személyesnek érzi a kérdést, akkor ezt hagyjuk.

-  Egyáltalán nem személyes, csak nincs benne semmi izgalmas. - A fenébe is, gondolta magában Alex, miket képzelhet rólam ez a nő? -Egy konditerembe járok. Hetente néhányszor hülyére pofozok egy homokzsákot. Súlyt emelek, kicsit többet a kelleténél. Kiizzadom magamból a feszültséget.

- Ez szuper! Tökéletes - vigyorodott el Bess, azzal a férfi bicepszére helyezte a kezét, hogy megnézze, milyen erős. - Hát, nem rossz. Azt hiszem, a módszer beválik. - Ezután maga is a nyomozó elé tartotta megfeszített karját. - Én is járok gyúrni - dicsekedett. - Tulajdonképpen teljesen rászoktam. Viszont sehogy sem sikerül a felsőtestemet tovább erősítenem.

Alex végig a lány szemét figyelte, miközben udvarias érdeklődéssel megérintette a karizmát.

- A felsőteste szerintem pont úgy jó, ahogy van - jelentette ki közben.

- Ó, maga most bókolt! - Bess, akit meglepetésként ért, mennyire felizgatta a férfi érintése, gyorsan vissza akarta húzni a karját. Alex azonban nem hagyta. A lány igyekezett rezzenéstelenül tovább mosolyogni. - Csak nem szkanderezni akar velem, nyomozó?

Bess bőrének a tapintása olyan volt, mint a puha rózsaszirmoké. Alex lassan lejjebb csúsztatta a lány karján a kezét, le, egészen a könyöke hajlatáig. Bár Bess szeme vidáman csillogott, az érverése szélsebesre gyorsult, állapította meg magában a nyomozó.

-  Néhány évvel ezelőtt a bátyámmal szkandereztem utoljára, egy nőért, aki végül is az ő felesége lett.

A történet annyira meghökkentően különlegesnek hatott, hogy egyből megragadta Bess képzeletét.

- Tényleg? Hát a Stanislaskiak így nyerik el a nők kegyeit?

- Bárhogy, ahogy lehetséges. - Mivel a legszívesebben tovább simogatta volna a lány ruganyos, puha bőrét, Alex emlékeztette magát, hogy számára Bonnié a maga egyszerűségével alighanem szerencsésebb választás,  mint az örökké és,  mindenről kérdezősködő Bess McNee. - Mennem kell.

Bármi is kezdett kibontakozni köztük, most úgy tűnt, pillanatok alatt elillanhat. Miközben az ajtóhoz kísérte a férfit, Bess magában azon morfondírozott, megpróbálja-e újra feléleszteni az előbbi bizalmasabb hangulatot.

- Stanislaski... ez valami lengyel név? Vagy orosz?

- A családom ukrán származású.

-  Ukrán? - A lányban megint feltámadt a kíváncsiság. - Tehát az egykori Szovjetunió európai részéről származik, a Kárpátokon túlról...

- Igen. - A lány kimondta a hegyek nevét, melyeken át Alex családjának valaha menekülnie kellett az országból. Ő egészen kicsi volt még akkor. Mint mindig, most is szíven ütötte egy kicsit, hogy a szülőhazája került szóba. - Maga is járt ott?

- Csak lélekben. - A lány segített a nyomozónak felvenni a dzsekijét. - Mindig is szerettem a földrajzot, és imádok egzotikus helyekről olvasni. - Miután megigazította a férfi kabátján a gallért, a kezét még a mellkasán nyugtatta egy pillanatig. A testük közel került egymáshoz. Egyelőre nem bizalmas közelségbe, de közel. Amint Bess belepillantott a férfi sötéten fénylő szemébe, érezte, hogy nem szívesen hagyná most csak úgy elmenni. - Beszélünk még valamikor?

Alex a legszívesebben magához húzta volna a lányt. Ám maga előtt is érthetetlen módon sikerült az utolsó pillanatban leállítania ezt az ösztönös mozdulatot.

- Tudja, hol talál meg. Ha lesz időm, állok rendelkezésére.

-  Köszönöm. - A lány kissé előrebiggyesztette az ajkát, miközben lábujjhegyre állt, hogy a szájuk egy vonalba kerüljön. Lassan közelített a férfihoz, centiről centire, míg az ajkuk össze nem ért.

Futó és hűvös csók volt ez. Alextől a nővérei pontosan így búcsúztak el gyermekkorában lefekvéskor. A férfinak mégis nehezére esett túltennie magát rajta.

Bess lesütött szemmel állt, mint aki moccani sem mer, fel ne ébredjen ebből a különös álomból.

- Jó éjszakát, Alexi!

A férfi biccentett. Szívesen mondott volna valamit a lánynak, de inkább megfordult, és kilépett az előtérbe. Ahogy visszapillantott, Bess még egyszer intett feléje, majd már csukta is volna be az ajtót.

Mindkettőjüket meglepetésként érte, amikor Alex hirtelen hátraperdült, és elkapta az ajtót, hogy az be ne csukódjon. Bess annyira meglepődött, hogy önkéntelenül is hátrébb lépett.

- Itt felejtett valamit?

- Igen. - A nyomozó lassan, nagyon lassan átkarolta a lány derekát. Amint az ujjai végigfutottak a gerince mentén, Bess szeme tágra nyílt a gyönyörtől. A férfi keze többször is végigsimított a hátán, azután tenyere a tarkójára simult. A szájuk azonban még nem ért össze.

Alex szabad keze közben lejjebb siklott, egészen addig a pontig, ahol a lány bőrén túl már selymet is tapinthatott.

- Állj lábujjhegyre! - suttogta.

- Micsoda?

- Állj lábujjhegyre! - ismételte meg a férfi, és akkor puhán megcsókolta a lányt.

Bess kábultan engedelmeskedett neki. Elfojtott sóhajok törtek fel belőle, amint Alex szorosabbra fonta ölelő karjait, és testük még tökéletesebben olvadt össze. A férfi végig nyitva tartotta a szemét, miközben csókok özönével borította el a lányt. Amikor a nyelve Bess szájába hatolt, a lány szinte öntudatlanul omlott a karjába.

A legbizalmasabb ponton, ahol testük egymásnak feszült, a lányban fellobbant a tűz, és a lángok hamarosan egész lényét elborították.

Alex egy cseppet sem viselkedett tolakodóan. Ügy kóstolgatta Besst, ahogy egy ínyenc megízlel valamilyen ételkülönlegességet. Azután ugyanolyan lassan és óvatosan, ahogyan elkezdte, hátrébb lépett, de a könyökénél még mindig fogva tartotta a továbbra is lábujjhegyen ágaskodó lányt.

Bess lassan kinyitotta a szemét. A pupillái egészen kitágultak az élvezettől. Alexnek ismét meg kellett küzdenie a vággyal, ne húzza újra magához őt. Bár a lány ebben a pillanatban roppant sebezhetőnek tűnt, a nyomozó érezte, hogy veszélyes nővel van dolga. Zsaruösztöne figyelmeztette, ö pedig a legjobbnak látta, ha hallgat rá.

Alex lassan eleresztette a lányt, és a lift felé indult. Tökéletes nyugalmat színlelt, pedig bármelyik pillanatban úrrá lehetett volna rajta a késztetés, hogy visszarohanjon a lányhoz. Bess még akkor is őt nézte, amikor a lift ajtaja kinyílt. A nyomozó a felvonó menedékébe vetette magát. Odabent halkan felsóhajtott, miközben a falnak dőlt.

-  Látjuk még egymást, McNee!

- Holly azóta, is állandóan csak arról a buliról tud beszélni. - Judd jókora falásnyi epres sutit készült lenyelni, miközben Alex a Broadwayen vezette a járőrkocsit. - Újabban ő a tanári királynője.

- Képzelem. - Alex egyáltalán nem akart Bess fogadására gondolni. Különösen arra nem, ami utána történt. Csak a munkájára szeretett volna figyelni, hogy a Domingóból kipréselt vallomás nyomán elinduljanak végre valamerre a gyilkosságok ügyében.

-  Ha Domingo igazat beszélt, Angié Horowitz a halála előtt valami titokzatos új kuncsaftot fogott. - Alex a volánon dobolt az ujjaival. -A fickó két szerdai napon vette igénybe a szolgálatait, szokatlanul jól öltözött volt, és rendkívül bőkezűen fizetett.

Judd lelkesen bólogatott.

- És a lány szerdán is halt meg. Akárcsak Mary Rodell. Persze, ez így még mindig elég kevés.

-  Ezért kellene végre összeszednünk magunkat. - Alexet felbosszantotta, hogy órákat vesztegettek el aznap a portások kikérdezésével abban a két motelben, ahol a holttesteket megtalálták. Persze egyikük sem látott semmit.

Ami pedig az utcalányokat illeti, bár felkavarták őket a történtek, és félhettek is nagyon, egy rendőrnek soha nem mondtak volna el semmit.

- Holnap szerda van - jegyezte meg Judd.

-  A francba, nem szorulok felvilágosításra, milyen nap van holnap...! Figyelj, te egész nap eszel?

Judd ujjabb epres sutit készült előcsomagolni éppen.

- Alacsony a vércukorszintem. Ha most visszamegyünk, hogy újra szemügyre vegyük a tetthelyet, energiára lesz szükségem.

-  Megmondom én, mire lenne szükséged...! - Alex félbehagyta a zsörtölődést, mert az ablakon kipillantva, az egyik éjjel-nappal nyitva tartó önkiszolgáló étteremben megpillantott valakit. És ilyen vörös haja csak egyvalakinek volt az ismerősei közül. Csüggedten megcsóválta a fejét, és parkolót keresett.

-  Szóval, te tényleg a tévének írsz? - kérdezte Rosalie. Bess éppen a harmadik tasak tejport öntötte a kávéjába.

- Igen.

-  Nem is hittem én egy pillanatig sem, hogy prosti lennél! - Rosalie érdeklődését Bess személye legalább annyira felkeltette, mint az ötven dollár, amit ezért a beszélgetésért felajánlott neki. Füstkarikákat fújt a levegőbe. - Hajói értem, szeretnél többet tudni erről a mesterségről.

- Bármi érdekel, amit szívesen megosztasz velem. - A lány félretolta egyelőre érintetlen kávéját, és előrébb hajolt. - Nézd, én nem azért vagyok itt, hogy ítélkezzem feletted, vagy bizalmas titkokat szedjek ki belőled. A történetedre lennék kíváncsi, ha hajlandó vagy elmesélni nekem. Nem akarok az általánosságok szintjén megragadni.

- Azt gondolod, megértheted, milyen érzés az utcán dolgozni, ha felkapsz valami testhez álló rucit meg egy parókát, azután kiállsz a sarokra, mint a múlt éjjel?

- Pedig sok mindent megértettem akkor - felelte mosolyogva Bess. - Értem már, milyen kemény lehet tűsarkú cipőben szobrozni órák hosszat. És hogy egy nőnek óhatatlanul fel kell adnia az énje egy részét, különben nem lesz képes az elvárásoknak megfelelni. Hogy nem szabad az arcokat nézni, csak a pénzre szabad gondolni. És nem az ösztönös szemérmességet fáj feladni, hanem az önuralmadat a legnehezebb megőrizni. - Bess kortyolt egyet a kávéjából.

Rosalie egy darabig szólni sem bírt.

- Te nem is vagy olyan hülye, mint amilyennek látszol.

-  Kösz. Általában sikerül meglepnem az embereket. Különösen a férfiakat.

- Ja! - mosolyodott el az utcalány, először, amióta összefutottak. A vastag réteg festék alatt, és a ráncok ellenére, amelyeket a kemény évek rávéstek, gyönyörűnek tűnt az arca. - Tudod, aranyom, a férfiak, akik hozzám járnak, csak egy testet látnak maguk előtt. Az eszemből nem vesznek észre semmit. Pedig van nekem eszem, és van tervem is. Öt évet töltöttem már az utcán. Nem fogok még öt évet így eltölteni.

- És mit akarsz csinálni?

- Ha már eleget félretettem, délre költözöm. Szerzek magamnak valami rendes állást Floridában. Ruhákat szeretnék árulni. Tudod, igazán jól mutatok szép ruhákban. - Rosalie újabb szál cigarettát kapott elő, és rágyújtott. - Majdnem mindenkinek van ilyen terve. Persze a többségnek sohasem sikerül valóra váltania. Nekem sikerülni fog. Én tiszta vagyok - mutatta a könyökhajlatát. Bessnek néhány másodpercbe telt, míg rájött, Rosalie arról beszél, hogy más lányokkal ellentétben ő nem drogos. - Még egy év, és elmegyek. Talán nem is kell annyit várnom. Ha például sikerül találnom egy visszatérő kuncsaftot, aki jól fizet. Angié talált egy ilyet.

-  Angié? - Bess az emlékezetében keresgélt a név után. - Angié Horowitz? A lány, akit megöltek?

- Igen. - Rosalie picit megnedvesítette az ajkát a nyelvével. - Ő nem volt elég óvatos. Én az vagyok.

- Hogy lehet valaki ebben a szakmában óvatos?

-  Készen kell állni minden eshetőségre - magyarázta Rosalie. - Angié viszont imádott inni. A kuncsaftjaival mindig vetetett magának valamit. Erre mondom én, hogy nem viselkedett elég óvatosan. És ez a gazdag fickó, ez...

- Mégis, mit képzelsz, mi a fészkes fenét csinálsz itt?

Rosalie és Bess meglepetten pillantottak fel. Az asztaluk mellé széles vállú, tagbaszakadt férfi lépett. Ujján hatalmas gyémánttal ékesített gyűrűt viselt, a fogai közt dohányt rágcsált. Nagy, kerek arcából sötétkék szeme haragosan villant rájuk. Őszes haját hátul rövid lófarokba fonva hordta.

- Csak beültem meginni egy kávét és elszívni egy cigarettát, Bobby válaszolta neki Rosalie. Bár igyekezett a lehető legtermészetesebben felelni, Bess észrevette a hangjában a félelmet.

- Húzzál vissza az utcára, és tedd a dolgod!

- Bocsásson meg! - mosolygott a nagydarab férfira Bess. - Bobby, ugye?

A robosztus alak fagyos pillantást vetett rá válaszképpen.

- Ha munkát keresel, aranyom, már most figyelmeztetlek, én nem tűröm a lógást!

-  Köszönöm az ajánlatát, de nem, nem munkát keresek. Rosalie csak felvilágosítást adott nekem.

- Ő nem ad senkinek felvilágosítást, ha én nem engedélyezem! - A férfi a nyomaték kedvéért fejével az utca felé intett, és még egyszer rászólt Rosalie-ra. - Lódulj!

Bess kikászálódott a bokszból, ahol ültek, azután a férfi elé lépett.

- Ez egy nyilvános hely, mi pedig mindössze két szót akartunk váltani egymással.

-  Rosalie nem beszélget senkivel, hacsak én kifejezetten nem parancsolom neki. - Bobby nagyot lökött az utcalányon, aki ekkorra már az ajtó felé iszkolt.

Bess nem is gondolta végig, mik lehetnek a következmények, teljesen ösztönösen cselekedett. Ha életében igazán utált valakiket, akkor az ilyen verekedős erőspistákat, mint ez a Bobby.

-  Na, lesz szíves egy percre! - azzal megragadta a férfit a gallérjánál fogva.

Bobby azonnal eltaszította magától Besst, aki az asztal lapján fekve találta magát. Védekezésképpen ütésre emelte ökölbe szorított kezét, ám ekkor berontott az ajtón Alex.

- Ne merészeld, Bobby! - sziszegte összeszorított foggal. - Azt ajánlom, ne merészeld!

Bobby lesimította a kabátja gallérját, és vállat vont.

-  Én csak azért jöttem ide, hogy megigyak egy kávét. Nem igaz, Rosalie?

- De igen! - Az utcalány gyorsan a zsebébe süllyesztette a bankót, amit Bess passzolt oda neki titokban. - Csak kávézgattunk.

Alex azonban mit sem törődött a másik kettővel, végig Bessre szegezte a tekintetét. A lány egyáltalán nem tűnt sápadtnak vagy ijedtnek. Pusztán harag tükröződött az arcán, a tekintetével pedig ölni tudott volna.

- Hölgyem, óhajt feljelentést tenni?

- Nem - felelte Bess, végre ellazulva egy picit. - Csak kávézgattunk, biztos úr. Örülök, hogy dumálhattunk, Rosalie.

- Ja, én is örülök - vágta rá a néger szépség, azzal kivonult az étteremből. Miközben elhaladt Alex mellett, füstöt fújt a férfi arcába.

Bobby újfent megvonta a vállát egy önelégült mosoly kíséretében.

-  Hát, a kávé úgyis pocsék ezen a helyen. - Vetett egy pillantást Bess felé. - Majd legközelebb, aranyom!

Alex elszámolt magában tízig, miután Bobby is eltávozott. Akkor szó nélkül Bess mellé lépett, megragadta a lány karját, majd magával vonszolta kifelé.

- Mi az? A dicső lovag színre lép? Köszönöm, de ebből inkább nem kérek.

- Kényszerzubbonyt kellene rád adni.

- Igen? És mióta tegeződünk?

- Amióta úgy viselkedsz, mint egy kisgyerek.

Alex most már szótlanul húzta maga után a lányt az autó felé.

-  A kocsiba! - ripakodott rá, azzal kinyitotta a járőrautó hátsó ajtaját, és beljebb taszította Besst.

A lány látta, hogy nincs értelme tiltakozni.

- Hello, Judd! - köszönt az újoncnak. - Hogy s mint?

- Remekül, köszönöm. - Maloy vetett egy óvatos pillantást Alex felé. - Holly nagyon jól érezte magát azon a bulin.

-  Ennek örülök. Meg is ismételhetjük valamikor. - Alex olyan tempóban vágott ki az útra, hogy Bess a hátsó ülés támlájának lapult. Azonban úgy tett, mintha észre sem vette volna, és társalgó hangnemben folytatta. - Megkérdezhetem, hová megyünk, vagy már megint le leszek tartóztatva?

- Csakugyan a fogdában lenne a helyed - vágta rá Alex -, de most inkább hazaviszlek.

- Hát, akkor köszönöm a fuvart.

A nyomozó a visszapillantó tükörbe nézett, hogy jobban szemügyre vegye a lányt. Bess arcának pirossága még nem múlt el, sőt a tekintete is ugyanolyan gyilkosán villogott.

- Te teljesen megőrültél! - szidta tovább a lányt. - Ráadásul, mint az őrültek többsége, te is ön- és közveszélyes vagy.

- Igazán? - Bess előrehajolt a két elülső ülés között. - Mégis miért, nagyokos?

-  Újra elmentél a város talán legveszélyesebb negyedébe, pedig most már tisztában lehetnél vele, hogy...

- Tudod mit, hagyjál békén! Alex azonban nem hagyta békén.

- Leülsz kávézgatni egy prostival, azután hajba kapsz a stricijével. Egy fickóval, aki nem sokat gondolkodik azon, szép dolog-e monoklit csinálni egy nőnek.

Bess ingerültségében a férfi vállába bökött.

-  Én nem kaptam hajba senkivel, de ha mégis megteszem, akkor az kizárólag az én dolgom.

- Na, ezért tartalak én őrültnek.

- De Alex! Nyugodj már meg egy kicsit...!

- Ebből te csak maradj ki szépen! - csattant rá Juddra tökéletesen egyszerre Alex meg Bess.

- Itt sem vagyok! - motyogta a megszeppent újonc, és a fejét a nyakába húzta.

- Mellesleg éppen riportot készítettem azzal a lánnyal - folytatta ingerülten Bess. - Egy nyilvános helyen. Fogalmam sincs, honnan vetted a bátorságot, hogy letámadj minket és félbeszakítsd a munkám.

-  Ha nem teszem, azt a helyes kis orrocskádat már megint betörték volna.

Az utalás tagadhatatlanul sérült orrára rosszulesett Bessnek.

- Ne félj, megvédem magam, ha kell!

-  Hát persze! Mindenki láthatja, hogy egy igazi amazonnal van dolga... Jaj! - kiáltott fel Alex, ugyanis a lány már nem bírt tovább magával, és megcsavarta a fülét. - Amikor kiszállunk ebből az autóból, én nem is tudom, mit csinálok veled... -Alex...

- Mondtam már, hogy te maradj ki ebből!

- Nem is akarok beleszólni - védekezett Judd. - De azt hiszem, vetned kellene egy pillantást arra a benzinkútra, balra előttünk.

Alex, magában még mindig füstölögve, megnézte magának a töltőállomást, azután mélyen felsóhajtott.

- Már csak ez hiányzott! Hívd a központot!

Bess tágra nyílt szemmel figyelt, miközben Judd a rádión fegyveres rablást jelentett be, megadta a kapitányságnak a helyzetüket, és erősítést kért. Alex pedig vad kanyarral a benzinkút felé száguldott.

- Te! - parancsolt rá a férfi. - Itt maradsz a kocsiban, vagy kitekerem a nyakad!

-  Nem megyek én sehová - igyekezett megnyugtatni a nyomozót Bess. Mire azonban a szavak elhagyták az ajkát, a két rendőr már előkapta a fegyverét, és kiugrott a kocsiból.

Alex közben el is feledkezett róla, döbbent rá a lány. Ahogy a férfi Judd-dal együtt átszaladt az út túloldalára, látszott rajta, hogy már csak rendőrként gondolkodik. Bess rengeteg filmben látta, miként próbálták a színészek visszaadni az akcióba lépő rendőr jellegzetes arckifejezését, most azonban megállapította, hogy keveseknek sikerült akár csak valami hasonlót is összehozni. Alex nem tűnt vadnak vagy vérszomjasnak. Csupán érzéketlennek, majdnem élettelennek.

Leszámítva a tekintetét, tette hozzá magában a lány, s beleborzongott abba, amit látott. Csak egyetlen pillantást vethetett a nyomozó szemébe, ám annyi is elégnek bizonyult. Könyörtelen erőszak ült abban a tekintetben, noha ilyesmit máskülönben nem feltételezett volna a férfiról.

Alex valójában nem feledkezett el a lányról. Sőt kimondottan bosszantotta, hogy folyton rá gondol, és nem tud kellően összpontosítani.

Odabent, a benzinkúthoz tartozó üzletben ártatlan emberek tartózkodtak. Egy férfi és egy nő. Alex messziről megérezte, mennyire félnek.

Azonban még így is visszapillantott hátrafelé, hogy meggyőződjön róla, a lány a kocsiban maradt-e.

Juddnak jelezve, a bejárat egyik oldala felé bökött az ujjával, míg ő a másik oldalon keresett fedezéket. Nem foglalkozhatott most azzal, bírja-e a feszültséget az újonc vagy sem. Hinnie kellett, hogy ugyanúgy számíthat Juddra, mikor berontanak az ajtón, mint bármelyik másik rendőrtársára.

A 9 mm-es revolver, amit a kezében szorongatott, némi nyugalmat kölcsönzött neki, és közben a rablók fegyvereit is sikerült azonosítania. Az egyiknél lefűrészelt csövű puska volt, a másik egy 45-ös pisztolyt markolt. A nyomozó hallotta az eladónő hangos zokogását. Az asszony könyörgött, hogy ne bántsák őket. Ám Alex még nem csinált semmit. Várniuk kellett az erősítésre, amíg csak tehették.

Arasznyira kidugta fejét a fedezék mögül, hogy bepillantson az ajtón.

A zokogó nő hatvan év körüli lehetett, és a pénztárgép mögött állt jajveszékelve. Egy nagyjából vele egyidősnek látszó férfi a kassza kiürítésével foglalatoskodott éppen. Sietni próbált, ám a keze remegett, megnehezítve a dolgát. Az egyik fegyveres férfi türelmetlenségében lekapott egy üveget a polcról, és szétzúzta a pult szélén. A palack csonkját káromkodva az öregember arcához tartotta, hogy gyorsabb cselekvésre ösztökélje.

Alex ösztönösen érezte, hogy ezek a rablók nem fognak megelégedni a pénzzel.

- Be kell mennünk - suttogta Juddnak. - Tiéd a jobb oldali fickó. A társa sápadtnak tűnt, de beleegyezően bólintott.

- Szólj, mikor!

-  Ne lőj, csak ha muszáj. - Alex visszafojtotta a lélegzetét, azután egy határozott mozdulattal belökte az ajtót. - Rendőrség! - Odakint már hallatszott messziről a közeledő erősítés szirénázása, és a férfi a lefűrészelt csövű mordállyal tüzelésre emelte a fegyverét. - Dobja el! - kiáltott rá a nyomozó, de sejtette, mindhiába. A nő a kasszánál hangosan felsikoltott, mielőtt az első lövések eldördültek volna.

A puska hatalmas torkolattüzet okádva sült el, a golyó azonban célt tévesztett, míg Alex tölténye a fegyveres testébe csapódott. A nyomozó most a második rablót vette volna célba, amikor a 45-ösből kilőtt golyó arasznyira száguldott el a feje mellett. Végre Judd is lőni kezdett - ő most esett át a tűzkeresztségen -, mire a második rabló is tehetetlenül rogyott össze a földön.

Alex lassan magához tért, majd továbbra is teljesen érzéketlen arckifejezéssel a társa ábrázatát vette alaposan szemügyre. Judd már nem látszott sápadtnak. Az arca színe zöldbe csapott át.

- Rendben vagy?

- Igen. - Miután elrakta a fegyverét, Judd fáradtan törölte le homlokáról a verejtéket. A gyomra görcsbe szorult, és hányinger környékezte. - Én először...

- Tudom. Menj ki!

- De rendben vagyok.

Alex megveregette a társa vállát, miközben meglepően barátságos hangon szólt hozzá:

- Akkor is menj ki! Szólj a többieknek, hogy hívjanak mentőt!

Bess az autó mellett várakozott, amikor Alex kilépett az ajtón. Ahogy a férfi közelebb ért hozzá, úgy tűnt, mintha éveket öregedett volna az eltelt percekben.

- Mondtam, hogy maradj az autóban! - szólt rá Alex.

- Maradtam is.

- Akkor szállj vissza!

Bess tapintatosan megérintette a férfi karját.

-  Alexi, megtetted, ami a kötelességed. Szerzek egy taxit. Neked úgyis sok dolgod lehet.

- Már nincs több dolgom. - A férfi szinte feltépte előtte a kocsi ajtaját. Vibrált az idegességtől. - Szállj be a rohadt autóba, Bess!

A lány inkább nem vitatkozott tovább, bár azt még megkérdezte:

- És Judd?

- Ő visszamegy a kapitányságra megírni a jelentést.

- Értem.

Alex jó darabig egy szót sem szólt. Nem említette Juddnak, hogy a rosszullét, amit érzett odabent, nem múlik el az idővel, csak a jellege változik valamelyest. A tünetei elmaradnak, a harag, az undor és a félelem sajátos keveréke azonban mindörökké elkíséri az embert. Akárcsak a kétely, hogy helyesen cselekedett-e.

Jobbnak látta, ha nem is szólal meg mindvégig útközben. Bess is szokatlanul csendesen viselkedett, mintha sejtette volna, mi játszódik le a nyomozóban.

Amikor a lány házához értek, érezni lehetett, hogy a férfi feszültsége még nem oldódott fel teljesen. Bess kipattant a kocsiból, és egy néma intéssel elbúcsúzott. Alig tett azonban egy-két lépést a ház felé, amikor a nyomozó elkapta a karját.

- Bújj hozzám! - szorította magához Alex. A lánynak mindenből kijutott aznap, megízlelhette már a férfi haragját, kínját, és most megízlelhette a szeretetét is. Értelmetlen lett volna ellenszegülnie. Nem is mert volna, de nem is állt szándékában. Hagyta, hogy Alex csókjának szenvedélyessége egészen elkábítsa.

Ám ekkor, ismét teljesen váratlanul, a férfi eleresztette őt.

Alex érezte, hogy kínjában perceken belül remegni kezd majd, de mennie kellett.

- Kerüld el a körzetemet, McNee! - vetette még oda fenyegetően, azzal sarkon fordult, és faképnél hagyta a lányt.

4. FEJEZET

- Ha gyilkosságot kell véghezvinni - tűnődött el Bess -, én személy szerint a mérgeket kedvelem. A különleges mérgeket.

Lori tűnődve válaszolt:

-  Ha már megtesszük, szerintem legjobb lenne lelőni a palit. Egy golyó a szívébe.

Bess az iszonyatos rendetlenségből, ami az íróasztalán uralkodott, előhalászott egy tál cukrozott mandulát.

-  Á, az olyan közönséges! Reed amolyan bonyolult, érzéki fickó. Nem lehet csak úgy lepuffantani. Valami lassú, alattomosan ölő méreg kell neki, hogy heteken át szenvedjen tőle.

- Hasogató fejfájás, szédülés, étvágytalanság - taglalta Lori.

- És hidegrázás. Arra feltétlenül szükség lesz... Megvan, mondjuk rendez egy nagy állófogadást. Elvégre mindig is imádta fitogtatni a gazdagságát azok előtt, akiken áttaposott.

Lori felsóhajtott.

- Hiszen éppen ezért szeretjük annyira.

- És több millió tévénéző ezért szereti annyira utálni őt. Ha már eltávolítjuk a képből, mindenképp valami nagyszabásút kell kiötleni. Ott lesznek mind Reed házában... Például Jade, aki soha nem bocsátotta meg neki, hogy Reed a gonosz céljai érdekében olyan csúnyán becsapta a testvérét. Elana, aki egyre jobban aggódik, Reed esetleg felhasználja a birtokába került titkos dossziét, hogy Maxnek ártson a nyilvánosságra hozatalával.

- Hmmm... - Lorinak szemmel láthatóan meglódult a képzelete. - És Brock, aki dühös, amiért Reednek csak egyetlen telefonhívásába kerülhet, hogy a Tryson-féle üzletet meghiúsítsa. És ott lesz Miriam is persze.

-  Persze.   Őt  nem  sokat lehetett  látni  az utóbbi  időben.  Reed önsorsrontó exfelesége, aki minden bajáért egykori férjét hibáztatja.

- Egyébként jogosan - jegyezte meg Lori.

- Meg aztán ott lesz Vicki, a gyűlölt boszorka. És Jeffrey, a felszarvazott férj. - Bess elvigyorodott. - Meg a többi szokásos gyanúsított.

- Jól van. Milyen méreg legyen?

- Valami ritkaság. Valami keleti. Ezen gondolkodom még. - A lány felfirkantott magának egy-két szó emlékeztetőt a jegyzetfüzetébe. - Szóval, gyakorlatilag mindenkinek lesz oka rá, hogy végezzen vele. Még a ház gondnokának is, amiért Reed elcsábította az ő ártatlan kicsi lányát, azután egyszerűen félredobta szegény fruskát... Szóval, a fogadás alatt a kamera egyszer csak egy pezsgőspoharat mutat. Egy félárnyékos szobában vagyunk. Megjelenik egy kéz, és egy kis fekete fiolából, amiről nagyközelit adunk, néhány cseppet önt a pohárba.

- Akkor viszont rögtön kiderül, hogy férfi-e vagy nő a gyilkos.

- Majd kesztyűt visel - vágta rá kapásból Bess, de azután belátta, milyen nevetségesen hatna, ha valaki kesztyűt viselne egy állófogadáson. - Jó, a fogadáson senki sem visel kesztyűt. Csak a gyilkosság idejére húzza fel a merénylő. Lesz ott egy doboz. Egy díszesen faragott, kisméretű fadoboz.

- És azt nyitja ki a kéz. Gyertyafény tükröződik az üvegfiola oldalán, amint a kéz kiveszi a bársonnyal bélelt dobozból.

-  Igen, ez lesz a mi nagy húzásunk. Háromszor-négyszer bejátsszuk ezt a képet a tévénézőknek azon a héten, amikor Reed fogadása adásba megy. Reszkessenek előre, hogy vajon kire sújt le a végzet!

- Reed pedig hamisítatlan önmagát adja majd a fogadás alatt. Mindenkinek kellemetlenkedik, mindenkit megsért, amíg a feszültség el nem éri a tetőpontot, és akkor aztán lesz neki nemulass.

-  Óriási! - lelkendezett Bess. - Minthogy gyilkosunk lassan ható mérget használ, a tünetek nem jelentkeznek azonnal. Reed kissé fáradtnak érzi magát, szédülni kezd, enyhe fejfájásra panaszkodik. Talán kiütései is lesznek.

- Ez jó, igen, legyenek kiütései!

- Mire kiadja a lelkét, a rendőrök nem tudják pontosan megállapítani, mikor is kerülhetett a szervezetébe a méreg... Gyakorlatilag kiterveltük a tökéletes bűntényt.

- Tökéletes bűntény nem létezik.

Bess és Lori meglepetten kapták a fejüket a bejárat felé. Alex állt ott, a kezét a zsebébe süllyesztve. Mosolygott, mert mulattatta a beszélgetés, amit titkon végighallgatott.

- És mellesleg - tette hozzá -, a nézőid elég csalódottak lennének, ha a tévézsarud nem jönne rá, ki követte el a gyilkosságot.

- Rá fog jönni - biztosította Bess, miközben újabb szem mandulát dobott a szájába. - Egyébként ki hívta ki máris a zsarukat? - kérdezte térfásan a munkatársnőjétől.

- Nem én voltam. - Lori érezte, hogy hárman túl sokan vannak a szobában, ezért feltápászkodott. - El kell intéznem egy telefont. Örülök, hogy találkoztunk, nyomozó!

- Én is. - Alex készségesen félrelépett a távozó útjából, majd hanyagul körülnézett. - Jó kis műhely.

Bess elmosolyodott. Az ablaktalan helyiség alig volt tágasabb egy mosdónál. A középen álló íróasztalon óriási rendetlenség uralkodott, és az egész halom tetején egy szövegszerkesztő zümmögött folyamatosan. Ezenkívül még egy ugyancsak telepakolt szék, egy puff és két televízió adta a szoba berendezését.

- Mi az otthonunknak tekintjük... Mi szél hozott ide a mélybe, Alexi? A műhely az épület pincerészében kapott helyet, nem messze a Titkolt bűnök stúdiójától.

- Mennyi időre szerződtél ide? - kérdezte Alex.

-  Hát, reményeim szerint végigcsinálhatom az egész sorozatot. - A lány kimérten keresztbe vetette a lábát az asztalon ülve. - A legutóbbi Emmy-díj után felajánlottak nekünk egy irodát valamelyik emeleten, jó kilátással, de Lorival már csak a szokásaink rabjai maradtunk. És itt nem zavarnak minket állandóan a munkánkban mindenféle látogatók. .. - incselkedett Bess. - Most nem vagy szolgálatban?

- Engedélyt kértem, hogy személyes okból eljöhessek pár órára.

- Ó! - A lány nagyon vonzónak találta a nyomozót, amint az a zavarával küszködött. - Tehát ezt tekintsem magánjellegű látogatásnak?

- Igen - válaszolta a férfi, és belépett a szűk helyiségbe, bár egy pillanattal később már bánta ezt. - Nézd, én csak bocsánatot akarok kérni tőled.

Bess kezdte élvezni a dolgot.

- Kifejezetten valamiért, vagy csak úgy általánosságban?

- Kifejezetten valamiért. - Alex megrázta a fejét, amikor a lány a cukrozott mandulás tálat kínálta felé. - A rablási kísérlet után, amikor hazavittelek, nem viselkedtem túl udvariasan. Csak rajtad töltöttem ki a haragomat. Ezt tényleg sajnálom. - Alex megkönnyebbült valamelyest, mert úgy érezte, túljutott a nehezén. - Egyébként éppen ezért nem szoktam nőket magammal vinni, ha fegyveres rablást kell megakadályoznom.

Bess érdeklődését felkeltette ez a megjegyzés.

- Hát akkor hova szoktad vinni a nőket?

A tekintetük összeforrt. Alex ezúttal nem vette rossz néven, hogy a lány hecceli egy picit.

- Vacsorázni, moziba vagy táncolni, azután a meleg, puha ágyikóba.

- Hát, nekem a fegyveres rablás izgalmasabbnak tűnik. Legalábbis az első háromnál. - Bess felkelt ültéből, és a férfihoz lépett. A vállára tette mindkét kezét, majd könnyedén megcsókolta. - Minden meg van bocsátva. - Alex kezei végre összefonódtak a dereka mögött. - Egyébként mi újság?

- Nagyon sokat gondoltam rád.

- Hú, az biztos klassz lehetett. A férfi elhúzta a száját.

- Nem is tudom. Próbaképpen kezdhetnénk azzal, hogy elmegyünk vacsorázni.

- Kezdhetnénk mit?

-  Hát, a szükséges előkészületeket, mielőtt ágyba bújnánk. Ez a végső szándékom.

- Aha. - Mikor ezt meghallotta, a lánynak egy pillanatra elakadt a lélegzete. Alex szeméből csak úgy sugárzott a magabiztosság. Hogy fordulhatott ekkorát a világ ilyen rövid idő alatt, tűnődött el Bess. - Szépen a lényegre tértél.

- Magad mondtad, mindkettőnk hivatásában nélkülözhetetlen a jó megfigyelőkészség. Nos, én alaposan megfigyeltelek, és rájöttem, ha virágokkal meg bonbonnal halmoználak el, az rád nem lenne különösebben nagy hatással.

Bess önkéntelenül is megnedvesítette nyelvével a kiszáradt szája szélét.

-  Azért, Alexi, ez nem olyan biztos. Persze nem állítom, hogy az iménti javaslatod  hidegen  hagy,  de az életben  bizonyos  dolgokat igyekszem kellő komolysággal kezelni. így például a szexet is. Csak lassan, megfontoltan...

A férfi elvigyorodott.

- Ez egész jól hangzik. Bess elnevette magát.

- Ugyanakkor... - folytatta volna, de Alex nem hagyta.

-  Ugyanakkor nyugodtan eljöhetsz velem vacsorázni. Csak vacsorázni.

Bess emlékeztette magát, hogy megfogadta, nem bonyolódik egyhamar újabb kapcsolatba, de világosan érezte, ezúttal úgyis hiába erőlködne.

- Tetszik az ötlet.

- Holnap este. Ma szolgálatban vagyok.

- A holnap este nekem is jó.

Alex ismét közelebb vonta magához.

- Találkozzunk holnap fél nyolckor! A sógoromnak van egy kis bárja. Azt hiszem, neked nagyon fog tetszeni.

- Nőies ruhában jöjjek, vagy felvehetek valami normálisát is?

- Hová sorolod, amit most viselsz?

- A normális kategóriába.

- Ez pont jó lesz. - Alex finoman megragadta Bess állat, és felemelte a lány fejét. - Teljesen egyedi arcod van - mélázott el. - És fogalmam sincs, mi lehet az, amit olyan szépnek találok rajta.

Bess egy cseppet sem vette zokon a megjegyzést.

- Az összhatás a lényeg, az pedig határozottan előnyös. - Újra előtűnt a kis gödröcske a szája szélén. - Gondolom, a te szépségedet mindenki sokkal nyilvánvalóbbnak találja.

A férfi rosszallóan mordult egyet, bár az idők során hozzászokhatott volna, hogy a nők így beszélnek róla.

- A nővéreim, ők valóban szépek - javította ki a lányt. - Nekem meg a bátyámnak inkább vonzó a megjelenésünk.

- És gondolom, kamaszkorotok óta fürtökben lógnak rajtatok a lányok.

- Annak idején fürtökben, ma már inkább tömegével.

Bess szemében feltűnt a már ismerős izgatottság és kíváncsiság.

- És milyen érzés...

A férfi a lehető legudvariasabb módon vette elejét a kérdések áradatának. Alex szerette érezni, hogy a lány minden egyes alkalommal megremeg egy picit, amikor a testük összetapad. És szerette azt is, ahogy mohón, valami páratlan szenvedéllyel viszonozza a csókjait.

- Veszélyes - mormogta akaratlanul is ukránul. - Nagyon veszélyes nő.

-  Micsoda? - nézett rá a lány csodálkozó arccal. - Ez meg mit jelent?

- Csak azt mondtam, hogy indulnom kell. Ja, és ne menj ki az utcára, McNee!

Bess nem bírta volna ki, ha nem az övé az utolsó szó.

- Nyomozókám! - kiáltott a férfi után. De mivel jobb nem jutott az eszébe, csak ennyit mondott: - Légy óvatos odakinn!

Amikor egyedül maradt, a lány olyan fáradtan rogyott le a székébe, mint egy nagymama, akit teljesen kifárasztottak az unokái. Lori csak öt perccel később jött vissza a műhelybe, de a barátnője még akkor is csak meredt maga elé a semmibe.

- Ajjaj! - Lorinak nem kellett kérdeznie. Letelepedett Bess mellé, és miután a lány kezébe adott egy pohár hideg üdítőt, a fejét rázta helytelenítően. - Sejtettem, hogy ez lesz, már akkor, amikor megláttam a te jóképű rendőrödet a bulin.

- Még nem történt semmi. - A lány jólesően belekortyolt az üdítőbe. Észre sem vette, hogy ennyire kiszáradt a torka. - Persze azt hiszem, történni fog előbb-utóbb.

-  Pontosan ugyanilyen arcot vágtál, amikor belezúgtál Charlie-ba. És azután Seanba, Miguelbe, hogy ne is említsük...

- Hát ne is említsük! - Bess egy pillanatra elkomorult. - Miguelbe? Biztos vagy benne, hogy vele is szóba álltam? Ennél azért jobb ízlésem lehetne.

- Miguellel kapcsolatban - folytatta könyörtelenül Lori - ugyan észhez tértél alig negyvennyolc órán belül, de ugyanezt a bárgyú mosolyt láttam az arcodon, amikor első este az operába vitt.

-  Csak azért, mert a Carment néztük meg - igyekezett magyarázatot találni Bess. - Miguel a legkevésbé sem érdekelt. Egyébként Alexi-be sem vagyok szerelmes, csak vacsorázni megyek vele.

- Mindig ezzel jössz nekem. George-dzsal is ugyanígy történt. Bess ezúttal nem hagyta magát.

-  George a legkedvesebb férfi, akit valaha is ismertem. Amíg jegybenjártunk, rengeteget tanultam tőle a megértésről meg a törődésről.

-  Persze, annyira, hogy végül a gyermeke keresztanyjaként kötöttél ki.

- De hiszen éppen én mutattam be Nancynek!

- George meg azonnal dobott téged, hogy felszedje azt a nőt.

-  Nem dobott.  A szakításunkról közösen döntöttünk,  mint  két egyenrangú, felnőtt ember.

Egy ideig szótlanul meredtek egymásra, azután hangos nevetésben törtek ki. Mikor végre levegőhöz jutott, Lori kinyögte:

- Azt hiszem, ez a zsaru sem fogja megúszni.

- Szerintem sem - értett vele egyet Bess. A gondolatra az izgatottságtól egy picit összerándult a gyomra. - Majd meglátjuk, mi lesz.

Lori barátságosan megszorongatta a kezét.

- Csak ne szerezz maradandó sérüléseket! Bess szomorkásán elmosolyodott.

- Ugyan, hát szoktam én?

Alexnek nagyon tetszett a lány öltözködési stílusa. Kellett némi önbizalom ahhoz, hogy kék nadrágszoknya és zöld blúz fölé valaki rózsaszín blézert vegyen föl, de Bessnek a dolog szemlátomást nem esett nehezére, és a tetejében még jól is nézett ki az összeállításban. Minden olyan élénknek tűnt körülötte. Alex érezte, ez lehet a magyarázat arra is, miért hívta randevúzni a lányt, ha egyszer eredetileg csak bocsánatot akart kérni tőle.

Bessnek elég volt egyetlen pillantást vetnie Zackary Muldoon bárjára, a Fedélközre, már tudta, hogy kellemes este elébe néz. A wurlitzerből zene szólt, a vendégek zsongása betöltötte a helyiséget, és csupa finomság illata terjengett a levegőben. Bess izgatottan fordult Alexhez.

- Klassz ez a hely. És az étel vajon olyan finom, mint az illata?

- Még annál is finomabb - felelte a férfi, miközben helyet kerestek maguknak.

A bár szokás szerint zsúfolásig megtelt már. Mióta a nővére összeházasodott Zackkel, Alex hetente egyszer-kétszer beugrott meginni egy pohárkával. Miután sikerült leülniük az egyik asztalnál, Alex a közeledő pincérnőre mosolygott.

-  Szia, Lola! Hogy s mint?

- Megvagyok, drágaságom - válaszolta Lola, a csípőjén nyugtatva a tálcáját, miközben alaposan megnézte magának Besst. Alig tíz évvel lehetett idősebb Alexnél, mégis anyai érzéseket táplált a férfi iránt. Minthogy a nyomozó ritkán hozta magával a barátnőit a Fedélközbe, Lola különös gonddal szemrevételezte a lányt. - Nos, mit hozhatok nektek?

- Tequilát kérek! - vágta rá Bess, miközben lecsapta az egyik üres székbe a táskáját.

Alex meglepetten vonta fel a szemöldökét a választás hallatán.

- Én egy sört iszom, Lola. Rachel itt van?

-  Odafent. És jobb is így. - Lola vetett egy rosszalló pillantást a mennyezet felé. - Le fog jönni még zárás előtt, attól tartok. Nem bírja ki a főnök nélkül.

- Mi Rio ajánlata ma estére?

-  Garnélarák. Szegény Nick majd megőrült, annyit kellett vesződnie velük.

- Neked jó lesz? - kérdezte Besstől a férfi.

- Naná!

Lola elszaladt a rendeléssel, Bess pedig vallatóra fogta Alexet.

- Szóval, ki a főnök, ki Rio és kicsoda Nick?

- Zack a főnök. - Alex a magas, széles vállú férfi felé bökött, aki a bárpult mögött foglalatoskodott valamivel. - Rio a szakács, nagydarab jamaikai. Olyan főztje van, hogy a tizenegyedik ujjadat is megnyalnád utána. Nick pedig Zack öccse.

Bess elégedetten dőlt hátra. Az est főszereplőit már ismerte.

-  És Zack Rachel férje... - Bess hosszasan tanulmányozta a bárpult mögött álló férfit. - Szép szál legény. Hogyan találkoztak?

- Rachel volt Nick ügyvédje, miután letartóztattam a srácot rablási kísérletért.

Bessnek a szeme sem rebbent, csak egy fokkal előrébb hajolt.

- Mit akart elrabolni?

Alex némi csalódottságot érzett, amiért a lányra látszólag nem gyakorolt nagy hatást a története.

-  Mindenféle műszaki cikkeket. Elég ügyetlenül fogott hozzá, ami azt illeti. Ez olyan másfél évvel ezelőtt történt... Hát igen, Nickkel elég sok gond adódott. Egyébként ő és Zack csak féltestvérek. Nick kölyökkorában Zack beállt a haditengerészethez, és az édesanyjuk nem sokkal később meghalt. Mikor Zack leszerelt, Nick apja haldoklóit, a srác pedig már rossz társaságba keveredett.

-  Nem semmi. - Bess kedvesen rámosolygott Lolára, mikor az kihozta nekik az italukat. - Köszönöm!

A mosoly megtette a hatását. Lola helyeslőén biccentett Alex felé, azután sietett vissza a bárpult mögé, hogy jelentést tegyen Zacknek.

- Amíg ilyen történeteid vannak, ne hagyd abba! - biztatta Alexet Bess.

A férfi nagyot kortyolt a söréből.

- Mindent tudni szeretnél?

-  Persze. - A lány szórt némi sót a csuklójára, lenyalta, azután egy hajtásra benyakalta a tequiláját, ahogyan az egy mexikói banditának is dicsőségére vált volna. Ráharapott a citromszeletre, amit Lola hozott az imént, és megeresztett egy széles vigyort Zack felé. - Imádom a csípését.

- Hányat bírsz meginni úgy, hogy azért életben maradsz?

-  Még soha nem mentem el a végsőkig - felelte Bess, miközben az ital felforrósította a torkát és a gyomrát. - Fiatalabb koromban egyszer megittam tíz felest egymás után... De ezt most hagyjuk. Inkább folytasd!

- Hát, szóval Nick összeállt a Kobrákkal, az egyik utcai bandával... - kezdte Alex. Mire felszolgálták nekik a garnélarákot, a nyomozó egészen belemelegedett a mesélésbe. Mint sok más férfi, szemlátomást ő is hízelgőnek találta, hogy teljes mértékben le tudja kötni egy nő figyelmét. - ...És így lettek nekem ír-ukrán unokatestvéreim.

- Hát, ez lenyűgöző! Te igazán tehetséges elbeszélő vagy, Alexi! Csak nem csörgedezik az ereidben némi cigány vér is?

- Az bizony meglehet.

Bess elmosolyodott. A nyomozó füléből csak egy arany fülbevaló, a válláról pedig a hegedű hiányzik, gondolta.

-  Szeretem az ilyen szerencsés kimenetelű történeteket. A sorozatomba sajnos ritkán szőhetek bele egyet-kettőt. Ha az egyik szereplőnknek véletlenül jól megy a sora, újra össze kell kuszálni az életében a dolgokat, máskülönben elpártolna tőlünk a közönség.

-  Miért?

- A nézőket nem érdekli az a figura, amelyik nem küszködik éppen valamilyen súlyos válsággal. - A lány elégedett sóhajjal jelezte, menynyire ízlett neki a garnélarák. - Ez az oka annak, hogy Elana már a háta mögött tudhat két házasságot, egy emlékezetkieséssel járó balesetet, két elvetélt terhességet, egy nemi erőszakot, a látása ideiglenes elvesztését, két ideg-összeroppanást és egy sikeres elvonókúrát a játékszenvedélye miatt. Önvédelemből lelőtte az egyik szeretőjét, az ikreit pedig elrabolta egy elmebeteg dada, és a dél-amerikai dzsungelben kellett mentőexpedíciót szervezni a gyerekek felkutatására... Az időrendi sorrendben már nem vagyok biztos.

Mielőtt Alex megkérdezhette volna tőle, ki azaz Elana, Lola újabb italokat hozott ki az asztalukhoz. Mivel elkapta a beszélgetés egy foszlányát, rákérdezett:

- Maga is nézi a Titkolt bűnöket?

- Igen. A rabja vagyok. És maga?

- Hát, ami azt illeti... - felelte bizonytalanul Lola, mert tudta, hogy türelmetlenül várja a többi vendég. - A kórházban szoktam rá, amikor a legkisebb gyerekemet szültem. Ma már tízéves az a vásott kölök. Annak idején Elana még csak éppen elkezdte az egyetemet, és Jack Bannerbe volt szerelmes... Na, az a pali a kedvenceim közé tartozott.

- Nekem is - értett vele egyet Bess. - Filozofikus, önpusztító alkat.

- A szívein majd megszakadt, amikor Jack meghalt abban a tűzvészben. Nem hittem volna, hogy Elana képes lesz túltenni magát a szerencsétlenségen.

- Hát, erős nő - jegyezte meg Bess.

- Ahhoz bizony erősnek kellett lennie. - Valamelyik asztaltól a pincérért kiáltottak, Lola pedig intett, hogy máris megy. - És Storm nem tudta volna összeszedni magát, nem lenne ma az az érett, erős férfi, ha Elana nem segít neki annyit.

- Maga kedveli Stormot?

- Ó, hogyne! Ki nem kedveli őt? - Lola felkacagott, és zavartan pislogott. - Hiszen az a férfi minden nő álma. Teljesen odavagyok érte, de Jade-ért is. Mind a ketten megérdemelnének már egy kis boldogságot azok után, amin keresztülmentek. Jól van, Harry, megyek már! - kiáltotta a türelmetlenkedő vendégnek, azzal további jó mulatást kívánt, és a dolgára sietett.

Bess elmosolyodott Alex zavart arckifejezése láttán.

- Mi az?

A férfi értetlenül rázta a fejét.

- Ti úgy beszéltetek ezekről a filmszereplőkről, mintha igazi emberek lennének.

- De hiszen azok! Naponta egy órára, hetente ötször. Te soha nem hittél a Denevéremberben vagy Pókemberben? Scarlett O'Harában vagy Indiana Jonesban?

- De hát ők mind a képzelet szüleményei!

-  A jól kitalált hősök megteremtik a maguk valóságát. Ezért olyan szórakoztató az egész. - Bess felkapta a sótartót. - Ugyan, Alexi, még egy zsarunak is jóleshet olykor-olykor szabadjára engedni a képzeletét!

Alex olyan hosszan nézett szótlanul a lány szemébe, hogy Bessnek már a tekintetétől vér szökött az arcába.

- Ábrándozni csakugyan jólesik néha.

A lány felhajtotta a második tequiláját, de az ital hatását szinte meg sem érezte ahhoz képest, amennyire a nyomozó felelete felkavarta.

- Erre feltétlenül vissza kell térnünk valamikor. - Bess hirtelen hátrafordult, mert zongoraszó ütötte meg a fülét.

A helyiség túlsó oldalán álló emelvényen erős testalkatú, szőke hajú fiatalember foglalt helyet a billentyűk mögött.

- Ő Nick - jegyezte meg Alex.

- Csakugyan? - Bess elfordította valamelyest a székét, hogy jobban lásson. - Szépen játszik.

- Így igaz. Nagy nehezen sikerült rábeszélnie a bátyját, hogy beszerezze ezt a zongorát. Rachel és Zack győzködték, hogy jobban tenné, ha iskolába járna, de hiába.

- Úgy látszik, akad olyasmi, amit már nem kell tanulnia.

- Úgy látszik. Mostanában a konyhán dolgozik Rio segédjeként, de amikor éppen olyan hangulata támad, kijön és játszik egy kicsit.

- A környéken tartózkodó nők pedig majd elolvadnak a gyönyörűségtől.

- Ő még csak egy kölyök - vágta rá Alex kissé talán gyorsabban is a kelleténél.

Bess jót mulatott ezen, majd a nyomozó felé fordult.

- A tapasztalt nők kedvelik az ilyen fiatal fiúkat. Például Jessica is szenvedélyes viszonyba keveredett nemrég Tóddal, aki tíz évvel fiatalabb nála. A beérkezett levelek szerint a nézőknél öt az egyhez arányban tetszést aratott a kapcsolat.

Ekkor Zack lépett az asztalukhoz, és barátságosan hátba veregette Alexet.

- Hogy ízlett a vacsora?

- Csodálatos volt! - Bess a kezét nyújtotta a férfinak. - Maga Zack? Én Bess vagyok.

-  Örvendek. - A nagydarab férfi továbbra is Alex vállára támaszkodva, megrázta a lány kezét. - Maga, gondolom, az a bizonyos Bess, akivel Rachel összefutott tegnap a kapitányságon.

- Alighanem. Csodálatos ez a hely. Most, hogy jártam itt, biztos vagyok benne, hogy visszajövök még.

- Na, ez az, amit mi hallani szeretünk! - Zack szeme barátságosan felcsillant, és némi kíváncsiság is tükröződött benne. - Alex ritkán hozza ide a barátnőit...

- Ez igaz? - kérdezte a lány a nyomozótól.

-  Szállj le rólam, Muldoon! - morogta a férfi.

- Jaj, még mindig haragszik rám, amiért elraboltam az ő kicsi húgocskáját.

Alex kelletlenül húzta el a száját.

- Azt hittem, Rachelnek jobb ízlése van, ennyi az egész. Na, az emlegetett szamár... - fűzte hozzá, azzal köszöntésre emelte a söröskorsóját.

Bess látta Zack tekintetében a változást. A férfi szeméből szenvedélyes szeretet sugárzott. A lányt ezek után cseppet sem lepte meg, amikor Rachel is csatlakozott a társaságukhoz.

- Mi folyik itt? - nézett tettetett haraggal a férjére meg a testvérére. - Buliztok, engem pedig kihagynátok a mulatságból?

- Leülni! - szóltak rá Alex és Zack kórusban.

-  Unom már a sok üldögélést. - Rachel, tudomást sem véve a két férfi rosszallásáról, Besshez fordult. - Jó újra látni magát. - Mélyet szippantott a garnélarák fenséges illatából. - Rio főztje egyszerűen páratlan, nem igaz?

- Dehogynem. Alex éppen arról mesélt nekem, hogyan találkoztak annak idején Zackkel...

-  Szerintem inkább tegeződjünk!

- Jó. Szóval, miért nem ülsz> le közénk, hogy elmeséld a saját változatodat?

Alex néhány másodperc múlva elismerően állapította meg: Bessnek a kedvességével még az ő makacs húgát is sikerült rávennie, hogy leüljön, és végre eleressze magát egy kicsit.

A lányból szinte sugárzott az életöröm, amitől a társaságában lévő emberek hamar feloldódtak. Bessnek istenadta érzéke volt ahhoz, hogy miután figyelmesen végighallgatta a beszélgetőpartnerét, mindig a megfelelő kérdést tegye fel, tovább szőve a társalgás fonalát. Alex már meg sem lepődött azon, hogy a lány Nickkel is minden nehézség nélkül elbeszélgetett a zenéről, Rióval pedig a konyhaművészet fortélyairól.

-  Nagyon megkedveltem a családodat - jelentette ki Bess, amikor taxiba szálltak.

- Hiszen csak alig néhányukkal találkoztál.

-  Hát, akkor őket mindenképp megkedveltem. Kiket nem ismerek még?

- Például a szüléimet. Azután a másik nővéremet, a férjét meg a három gyermeküket, valamint a bátyámat és az ő családját... Veled egyébként mi a helyzet?

- Hogyhogy?

- Hát a rokonsággal.

- Ja, én egyke vagyok. A családod többi tagja is mind New Yorkban él?

- Natasát leszámítva, igen. - Alex játékosan beletúrt a lány hajába. -Te alig beszélsz magadról.

- Viccelsz? - kérdezte Bess. - Hiszen soha be nem áll a szám.

-  Rengeteget kérdezel. Rengeteg dologról beszélsz. De főleg más emberekről és a szereplőidről. Bess McNee-ről szinte soha.

Sejthette volna, hogy egy zsaru figyelmét nem fogja elkerülni, ami felett a többség elsiklott. Nem mintha lett volna bármi rejtegetnivalója.

- Hiszen mostanáig nem is beszélgettünk túl sokat! - jegyezte meg, a férfi felé fordítva az arcát, hogy a szájuk alig néhány centire került egymástól. A lányt elöntötte a vágy, hogy megcsókolja a nyomozót.

Alex megérezhetett ebből valamit, mert kissé csúfondárosan megjegyezte:

- Te aztán értesz hozzá, hogyan tereld el mások figyelmét!

- Mármint miről?

- Rólad szerettem volna hallani valamit.

- De hát nincs semmi különös, amit mesélhetnék! - Besst kellemetlen érzés kerítette hatalmába. Elhúzódott a férfitól. A taxi éppen akkor állt meg a háza előtt.

- Úgy tűnik, megérkeztünk. - A lány már ki is szállt a kocsiból, miközben Alex fizetett a sofőrnek. - Nem szükséges feljönnöd velem - játszotta az udvariast, mintha valóban hinné, hogy ez teher lenne a férfinak.

- Vagyis nem akarod, hogy felmenjek hozzád.

- Nem. - Bess kissé félszegen mosolyogni próbált. Valójában szerette volna magával hívni Alexet, borzasztóan szerette volna. - Okosabb lenne, ha most elbúcsúznánk.

A nyomozó nem ellenkezett, a világért sem akarta magát ráerőltetni senkire sem.

-  Majd megismételjük valamikor ezt az estét? - próbálta enyhíteni a helyzet feszültségét a lány.

- Persze. - A férfi kezet csókolt Bessnek. - Hamarosan. A lány enyhe, szúró fájdalmat érzett a szíve táján.

- Rendben. Akkor hamarosan. Jó éjszakát!

5. FEJEZET

Ha valakire Bess nem számított, amikor néhány nappal később kilépett az irodájából, az Rosalie volt. Bár járókelők tömege lepte el a belvárosi utcát, az utcalány így is feltűnő jelenségnek bizonyult. Miután túltette magát az első meglepetésen, Bess mosolyogva sietett elé.

- Szia, csak nem rám vársz ? - De.

- Nyugodtan bejöhettél volna.

- Úgy gondoltam, jobb lesz, ha én idekint várok.

-  Jaj, ne csináld...! - Bess elharapta a mondatot, mert az óriási napszemüveg alól is kilátszott a Rosalie bal szemét övező lila folt. - Mi történt veled?

Rosalie megvonta a vállát.

- Bobby. Egy kicsit kiborult a múltkori találkozásunk után.

- Ez felháborító!

- Nem nagy ügy.

- A gazember! - Bess a foga között szűrte a szavakat, de haragjába mély lelkiismeret - furdalás is vegyült. - Annyira sajnálom! Az egész az én hibám. Ha esetleg feljelentést akarsz tenni, szívesen elkísérlek a rendőrségre...

- Jézusom, dehogy! - Rosalie majdnem elnevette magát. - Ez a monokli semmiség ahhoz képest, amivel akkor végezném, ha ilyesmi az eszembe jutna. És ha azt hiszed, akad olyan zsaru, amelyik egy fikarcnyit is törődik egy prosti bedagadt szemével, akkor sajnos pont olyan hülye vagy, mint ahogy kinézel.

Alex biztosan törődne vele, gondolta Bess. Vagyis nem szívesen gondolt volna mást.

- Megteszek érted bármit, ami tőlem telik.

Rosalie cigarettát kerített elő, és rágyújtott, megszokásból kicsit megriszálva a csípőjét.

-  Nézd, azt mondtad, fizetsz nekem, ha beszélgetek veled. Éppenséggel hasznát tudnám venni annak a kis pénznek. És a szabadidőmet arra használhatom, amire akarom.

- Legyen - állt rá Bess, és máris kérdések özönét szerette volna feltenni. - Mennyit keresel egy átlagos éjszakán?

Rosalie ösztönösen kevesebbet mondott a valós összegnél, de mindjárt utána alaposan megbánta.

- Ha Bobby elvette a maga részét, nekem hetvenöt dolcsim marad. Esetleg egy százas... Régen jobban ment az üzlet.

-  Ezt még megtárgyaljuk. - Bess zavartan nézelődött taxi után az autók között. -  Képtelenség taxit fogni ilyenkor... Olyan húszutcányira lakom innét. Nem megyünk inkább gyalog?

Rosalie nem is próbálta visszafojtani a nevetését.

- Hát, az utcákat járni nekem aligha lesz szokatlan érzés! Amikor Bess lakásába léptek, az utcalány lekapta a napszemüvegét, és nagyot füttyentett. Tüstént az egyik panorámaablakhoz lépett. A felhőkarcolók közt látta a várost átszelő folyó egy szakaszát. A forgalom zaja a lakásba csak tompa bugásként hallatszott fel, éles ellentétben az állandó ricsajjal, amiben neki élnie kellett.

- Hű, a teringettét, szép kis kéglid van!

- Van kedved vacsorázni? - kérdezte Bess, miközben kilépett a cipőjéből. - Rendelünk valamit. - Farkaséhesnek érezte már magát. - Ülj csak le, addig én kerítek egy kis vörösbort!

Rosalie hitetlenkedve csóválta a fejét. Kábultan terült el az egyik kanapén, a párnák közt.

- És ezt az egész kócerájt az írásból hoztad össze?

- A nagyobbik részét. - Bess hirtelen indíttatással kiválasztotta a legjobb bort az otthoni készletéből. - Gondolom, nem vagy vegetáriánus.

- Ne hülyíts!

- Jól van, na! Azt hiszem, egy finom kis sült kellene nekem - jelentette ki Bess, azzal Rosalie kezébe nyomta a borospalackot, felemelte a telefont, és leadta a rendelését.

- Én nem tudom kifizetni...

- Nem is kell - vágta rá gyorsan Bess. - A tanácsadómként foglak alkalmazni. Ötszáz dolcsit fizetek hetente.

Rosalie majdnem félrenyelt.

- Ötszázat, csak azért, hogy dumáljak veled?

-  Nem, annál azért többet szeretnék. Az lenne a dolgod, hogy mesélj a többi lányról. Mi az, ami az utcára kényszerítette őket. Mitől félnek, és mitől nem. Választ akarok kapni minden kérdésemre, ami csak az eszembe jut - szögezte le Bess szárazon. - Ha hazudsz, azt úgyis észreveszem.

Rosalie kíváncsian fürkészte a lány arcát.

- És erre mind a miatt a sorozat miatt van szükséged?

- Nos, nem kell mindent tudnod - felelte Bess. Sokkal többről volt szó. És nem hagyta nyugodni az a zúzódás sem Rosalie arcán. Ezzel kapcsolatban is muszáj lesz majd valami megoldást találnia a későbbiek során. - Ezért az ötszáz dollárért én az időd jelentős részét lefoglalom, így hát nyugodtan megválhatnál végre ettől a Bobbytól.

- Hogy mit teszek amellett, amire alkalmazol engem, azt én szeretném eldönteni.

- Semmi gond. De ha úgy érzed, nem akarsz többé az utcán dolgozni, és szükséged lenne egy helyre, ahol meghúzhatod magad, hozzám biztosan fordulhatsz.

- De miért?

Bess elmosolyodott.

- Miért ne? Ettől egy fillérrel sem kerül nekem többe az egész. Rosalie izgatottnak látszott, de csak annyit mondott.

- Meggondolom.

-  Szuper. Akkor akár neki is kezdhetnénk. - Bess kerített tollat, jegyzetfüzetet és egy magnót, azután letelepedett. - Többnyire le kell majd írnom, amit hallok... A legjobb lesz, ha kezdetnek felvázolom, hogyan alakul a történet.

Rosalie megvonta a vállát.

- Ahogy gondolod.

Bess az elkövetkezendő percek során teljesen belefeledkezett a mondókájába, és részletesen feltárta Millbrook városka lakóinak szövevényes kapcsolatrendszerét. Azután megszólalt a lift felőli csengő. A lány még akkor is egyfolytában beszélt, amikor a kezelőkapcsolóhoz lépett, és kioldotta a biztonsági zárat.

- Szóval, Josie éppen az ellentéte Jade-nek. Minél határozottabbá és magabiztosabbá válik Josie, Jade annál zavartabb meg rémültebb lesz. Nem emlékszik rá, mi történt vele, amikor visszatér az eredeti énje. És ezek az emlékezetkiesések egyre hosszabbra nyúlnak.

- Úgy tűnik, valami lélekbúvárra lenne szüksége.

- Hát, ő Elanához fordul segítségért... Á, ez a vacsora lesz! - kiáltotta, amikor az ajtócsengő megszólalt, és így találta magát teljesen váratlanul szemközt Alexszel, amint az ajtót kinyitotta.

- Alexi...

- Miért nem nézed meg, hogy ki az? Akárkit beengedsz? - kérdezte a férfi, azzal megcsókolta Besst.

- Máskor nem, de most számítottam valakire. Te hogy kerülsz ide?

- Lifttel - tréfálkozott a nyomozó, de a lány nem fogadta valami nagyon vidáman az ugratást. Azután a férfinak eljutott a tudatáig, hogy Bess azt mondta, valaki mást várt... Csak nem egy férfit? Egy szeretőt? Csalódottan lépett hátra. - Azt hiszem, telefonálnom illett volna, hogy jövök.

- Nem. Úgy értem, igen, mégis... Ma este nem vagy szolgálatban?

- Néhány óra múlva kezdek.

- Á, értem - bólintott Bess, amikor a csengő ismét felberregett.

- Akárki is az, nyugodtan mondd, hogy a vízvezeték-szerelő vagyok. Bess értetlenül meredt Alexre, miközben a kapcsolóval zöld utat

adott a liftnek.

- Mármint kinek?

- Hát a fickónak, aki felfelé jön.

- Miért kellene egy kifutófiúnak ezt mondanom?

- Egy kifutófiúnak? - Alex valami zajt hallott a nappaliból. A fenébe is, gondolta, ő nem féltékeny, csak éppen nem árt tudni, mi a helyzet. - Nyilván van már társaságod... -jegyezte meg, a nappali felé mutatva.

Bess belátta, hogy nincs mit tenni.

-  Igen, már van - állt félre a férfi útjából. - Éppen vacsorázni készültünk.

A nappaliba lépve Alex döbbenten meredt Rosalie-ra, amaz pedig vissza őrá. Bess érezte, hogy kereszttűzbe került.

-  Mi a fenét keres ez itt? - szakadt ki nem túl finoman Alexből.

- Kihívtad a zsarukat - kezdett vádaskodni rögtön Rosalie is, mielőtt Bess egyetlen szót is szólhatott volna. - Kihívtad a rohadt zsarukat!

-  Dehogy hívtam!

Az utcalány az ajtó felé iramodott. Bess sejtette, ha hagyja, hogy eljusson a liftig, nem lesz többé lehetősége beszélni vele.

- Rosalie! - ragadta meg a karjánál fogva. - Én nem hívtam a rendőrséget.

- És mégis, miért nem? - csattant fel Alex.

- Mert ehhez neked semmi közöd! - Bess most a férfira zúdította a haragját. - Ez az én otthonom, ő pedig a vendégem.

- Akkor te nagyobb bolond vagy, mint amilyennek először hittelek. Rosalie, aki kezdte kapiskálni, mi miért történik, valamelyest lecsillapodva kérdezte:

- Ti együtt vagytok?

- Igen - vágta rá Alex.

-  Nem - tiltakozott Bess, azután elgyötörtén felsóhajtott. - Majdnem. -Mikor hallotta, hogy a lift megérkezett, gyorsan előhalászta a pénztárcáját a táskájából. - Bocsássatok meg, de ez a vacsora lesz.

Amíg a lány beljebb hívta a kifutófiút, hogy az feltálalhassa az ételt, Alex és Rosalie farkasszemet néztek, kölcsönösen utálattal meg gyanakvással méricskélve egymást.

- Mire megy ki a játék, Rosalie?

- Fizetett tanácsadóként vagyok itt. A barátnőd kért fel.

- Na, ne szórakozz! - húzta el rosszallóan a száját Alex, de azután szemet szúrt neki a zúzódás Rosalie arcán. - Ezt Bobby csinálta?

- Nekimentem egy ajtónak.

- Persze. - A nyomozót nem hagyta hidegen, amit látott. Bess nagyon meglepődött volna, ha tudja, mennyire nem. Rosalie pedig bizonyára megdöbben. A férfi azonban nem mutatta ki a részvétét, mert tisztában volt vele, hogy ezzel úgysem segítene. - Jobb lenne, ha vigyáznál, mit teszel.

- Nem követem el kétszer ugyanazt a hibát.

Alexnek mindkét keze ökölbe szorult a zsebében. Elfordult Rosalie-tól.

- McNee, beszélnem kell veled!

- Hallgass már! - A lány a kifutófiúnak járó pénzt számolgatta éppen, és fel sem pillantott a férfira. - Nem látod, hogy el vagyok foglalva...? Parancsoljon!

- Köszönöm, asszonyom! - A fiú a zsebébe gyűrte a bankjegyeket. -Viszontlátásra, és jó étvágyat kívánok!

- Jut elég akár mind a hármunknak, Alex - mutatott az asztal felé Bess. - De ha nem viselkedsz rendesen, akkor el kell menned.

- Rendesen? - Alex megállt szemtől szemben a lánnyal. - Még hogy én nem vagyok rendes, amiért figyelmeztettelek, nem cselekszel helyesen, ha egy utcalányt hívsz meg vacsorázni?

Bess arca elkomorult.

- Kifelé!

- A fenébe is...

- Azt mondtam, kifelé! - A lány most már meg is lökte a férfit a nyomaték kedvéért. - Senkitől sem tűröm, hogy dirigálni próbáljon nekem, mit tegyek és kivel beszéljek!

A nyomozó haragosan kapta el Bess kezét, amikor az megint taszítani akart rajta egyet. A legszívesebben jól megrázta volna, hogy végre észhez térítse. Ehelyett megcsókolta. Minden különösebb gyengédség nélkül. Puszta szenvedéllyel. Csak másodpercekig tarthatott az egész, de sikeresen belefojtotta a lányba a szót.

Utána már nem is látta értelmét ehhez bármit is hozzáfűzni, fogta magát, és kiviharzott a lakásból.

-  Hát ez aztán...! - Bess próbálta nagy nehezen összeszedni magát. - Mégis, mit képzel, kicsoda ő, hogy csak úgy berontson ide? Te mit szólsz hozzá, Rosalie?

- Engem teljesen lehengerelt - kacagott az utcalány, miközben bekapott egy szem sült krumplit.

-  Ha azt hiszi, hogy eltűröm tőle ezt a hangnemet, akkor nagyon téved.

- Majd megkergül érted ez a pali.

- Micsoda?

- Üvölt róla. Teljesen az eszét vette a szerelem.

Bess felkapta a borosüveget, és kortyolt belőle egy nagyot.

- Ugyan már, ne viccelj! Csak erősködni próbál. - A lány egészen elkedvetlenedett. Gondolataiba mélyedve látott neki az evésnek. - Mindig utáltam, ha dirigálni akartak nekem.

- Azért nem árt figyelembe venni, kiféle-miféle az, aki éppen dirigálni akar - felelte Rosalie, miközben hatalmas adagot hasított ki magának a sültből. - Ez a pali például rendőr létére nem is olyan megvetendő példány.

Bess helyeslőleg morgott valamit, és enni próbált. De az a fránya zsaru elvette az étvágyát.

Alex szinte újjászületett, valahányszor kesztyűt öltött, hogy a homokzsákot püfölje. Olyan tökéletesen elfelejtkezett ilyenkor minden gondjáról, hogy utólag sohasem értette, miért van szüksége annyi embernek a lélekgyógyászok tanácsaira.

Ezúttal azonban semmi kedvező hatását nem érezte a jól bevált módszernek.

Húsz perce ütötte a zsákot, és csak úgy ömlött róla a verejték, de a felgyülemlett indulataitól nem bírt megszabadulni.

- Ennyi energiát elfecsérelni, ilyen korán!

Alex zavartan pislogott abba az irányba, ahonnan az ismerős hangot hallotta. A verejték a szemébe csöppent, elhomályosítva a látását. Testvére, Mihail szólt hozzá, aki gyermekével, Alex tíz hónapos unokaöccsével, Griff-fel az oldalán látogatott el az edzőterembe.

- Ilyen korán felkeltetted a papát, rosszcsont? - A nyomozó felkapta a kicsit, hogy nyomhasson a feje búbjára egy puszit.

Griff válaszképpen boldogan gügyögött egy sort, amiből csak a mama szót lehetett kristálytisztán kivenni.

-  Sydney borzasztóan fáradt - magyarázta Mihail. - Mostanában sok a munkája, és esténként sokáig fenn kell maradnia. Ez a kis örökmozgó pedig már hajnalban talpon van. Ezért gondoltam, jobb lesz, ha lejövünk, és kettesben levezetjük a felesleges energiáinkat egy kis edzéssel. Igaz, kicsim?

Griff kerekre tágult szemmel bámult vissza az apjára, majd szélesen elvigyorodott.

- Papa.

- Máris csak úgy dagadnak a karján az izmok - tréfálkozott Alex.

-  Hát eljött közénk a fiatal bajnok! - kiáltotta Rocky, az egykori könnyűsúlyú bokszoló, a konditerem tulajdonosa, aki ekkor lépett a helyiségbe. - Gyere ide hozzám, harcos!

Alex eleresztette Griffet, aki azon nyomban odatotyogott Rocky elé.

- Jobb lesz, ha vigyázol vele! - figyelmeztette a veterán bokszolót Alex. - Nagyon gyors a mozgása.

- Tapasztalt öreg róka vagyok én már - jelentette ki magabiztosan Rocky, akit négy virgonc unokája állandó edzésben tartott. Meghintáztatta Griffet, azután a dolgára sietett, de Mihailnak még megjegyezte: - Megpróbálhatnád kiszedni a kedves öcsédből, hogy miért jön ezen a héten már harmadszor a homokzsákomat koptatni.

-  Minden lében kanál - morogta maga elé Alex. - Rosszabb, mint valami vénasszony.

Mihail felvonta a szemöldökét, miközben testvére folytatta a leszámolást a homokzsákkal.

- Ha már így szóba hoztad az asszonyokat...

- Nem hoztam én szóba semmit.

- Ugyan, Alexi, miért jönne az ember ilyenkor a konditerembe, ha nem valami nővel gyűlt meg éppen a baja?

Alex eltöprengett rajta, a testvére vajon tisztában van-e vele, beszéde mennyire hasonlít az apjukéra. Mihail szavain még erősen érződött az ukrán kiejtés.

-  Csak edzeni jöttem - vágott vissza. - Hogy jól megizzasszam magam.

- Ezt nem kétlem. De egyébként, ugye, nő van a dologban?

-  Ki más? - felelte a nyomozó a fogai közt szűrve a szavakat.

- És ha nem tévedek, Bessnek hívják az illetőt.

Alex éppen ütésre emelt karja megdermedt a levegőben. Mihail felé fordult, majd letörölte a homlokáról a verejtéket.

- Ezt meg honnan veszed?

-  Rachel mesélte - felelte vigyorogva Mihail. - Azt mondta, nem az a szabályos szépség, hanem egészen különleges arca van, mellesleg pedig nagyon értelmes.      Nem úgy hangzik, mintha a te eseted lenne, Alexi.

- Ő senkinek sem az esete. - A nyomozó visszatért a homokzsák ütlegeléséhez, úgy tagolta ütemesen a szavakat. - Hát igen, a szeme túl nagy, az álla szinte szúr, olyan hegyes, az orra görbe. A bőre viszont olyan, mint az angyaloké. Ha csak hozzáérek, elveszítem tőle a fejem.

- Azt hiszem, meg kellene nézzem magamnak azt a lányt.

- Összevesztünk - felelte Alex, miközben egyre jobban kimelegedett edzés közben. - Annak a nőnek nincs ki mind a négy kereke. Rachel valószínűleg azért hiszi olyan értelmesnek, mert Bess elvégezte az egyetemet.

-  Igen, a Radcliffe-et - jegyezte meg Mihail. - Ezt is Racheltől hallottam.

-  A Radcliffe-et? - Alex fáradtan kapaszkodott a bokszzsákba. - Nézd, lehet, hogy az a lány egyetemet végzett, de az élethez éppenséggel nincs túl sok bölcsessége. Hihetetlenül éretlenül viselkedik néha.

Mihail jókedvűen felnevetett.

- Nekem úgy rémlik, ezt annak idején rád is el lehetett volna mondani.

Alex önkéntelenül is elmosolyodott. Még egyszer megpróbált behúzni a homokzsáknak, de érezte, feleslegesen erőlködik. Sikerült ugyan megizzasztania magát, ám az egész edzés nem bizonyult olyan hatásosnak, mint a mindössze ötpercnyi beszélgetés a bátyjával.

- Hát, mindenesetre már vége is a kapcsolatunknak, mielőtt egyáltalán elkezdődhetett volna. Talán jobban is járunk így mind a ketten.

- Biztosan igazad van.

- Tudom, hogy igazam van. Én meg Bess egyszerűen mindent másképp látunk. Ő olyan furán fogja fel a dolgokat. Nem úgy, ahogy kellene.

- Nehéz eset lehet.

- Az. - Alex odanyújtotta a kezét a testvérének, hogy kioldja bokszkesztyűje fűzőjét. - Tudod, általában olyan szelíd, nyugodt típusnak látszik, akiről azt hinnéd, könnyen lehet irányítani. De csak próbáld meg felhívni a figyelmét valami nyilvánvaló tévedésére a saját érdekében, és egyből a torkodnak ugrik! Legutóbb kirúgott a lakásából.

- Alighanem jobb lesz neked nélküle - szögezte le kissé gúnyosan Mihail.

- Ahogy mondod. - Alex végre megszabadult a kesztyűjétől. - Kinek van szüksége egy őrült nőre?

- Mondjuk a férfiak többségének.

- Igen - sóhajtott fel a nyomozó, miközben keserű képpel nézett a testvérére. - Annyira hiányzik nekem, hogy majd belehalok.

-  Ismerős érzés - paskolta meg Alex vállát Mihail. - Hát menj, és szerezd meg magadnak!

- Menjek és szerezzem meg magamnak?

- Ideje helyére tenned azt a lányt.

-  Szóval tegyem a helyére...? - Alex szeme eltökélten csillant fel. - Úgy lesz. Persze.

-  Hé! - kiáltotta a testvére után Mihail, amikor az elviharzott mellette. - A zuhanyzó a másik irányban van...!

-  Majd a kapitányságon lefürdöm. Üdv, bátyus!

- Szia! - intett utána Mihail, majd előkerítette Griffet, aki időközben elkóborolt a konditeremben. Nyakába kapta a fiát, és eltöprengett, vajon lesz-e még lehetősége találkozni azzal az őrült nővel, akivel az öccse olyan elégedetlennek látszott.

Annak alapján, amit eddig megtudott a lányról, Bess eszményi társnak tűnt Alex számára.

Bess reggelente sohasem érezte magát elemében, ezért aztán gyanakvással tekintett minden korán kelőre. így persze nem fogadta kitörő örömmel, amikor arra ébredt, hogy valaki dörömböl a lakása ajtaján. Jó tíz percet váratta az illetőt, mire sikerült rávennie magát, hogy kikecmeregjen az ágyból.

Karikás szemmel, a sebtiben magára kapott lenge selyemköntösben odabotorkált az ajtóhoz.

- Ki a fene az? - kérdezte. - Tűz van?

- Mindjárt lesz, ha nem vigyázol - válaszolta Alex, ahogy Bess végre kitárta előtte az ajtót.

A lány még nem tért magához teljesen, és álmosan a hajába túrt. Az egyik válláról lecsúszott a ruha.

- Hogy jutottál fel ide?

- Felmutattam a jelvényemet a biztonsági őrnek. - A nyomozó becsukta maga mögött az ajtót, és alaposan megnézte magának a lányt, aki fáradtságtól elnyűtten is borzasztóan vonzónak tűnt. - Csak nem én ébresztettelek fel?

- Hány óra van ilyenkor? - Bess a konyha felé csoszogott, ahonnan megcsapta a friss kávé illata. Az automata kávéfőzője szokás szerint hét óra húszkor kezdte forralni a vizet. - És egyáltalán milyen nap?

-  Csütörtök. - Alex követte a lányt a nappalin keresztül a konyhába. A tágas helyiségben orchideákat látott mindenfelé. - Fél nyolc lehet.

- Reggel fél nyolc? - Bess kábán egy kávéscsésze után kutakodott az egyik szekrényben. - És te mit keresel itt pont ezen a csütörtöki napon?

- Hát ezt - felelte Alex, és körbependerítette a lányt. Amint megízlelte álomtól elpilledt ajkait, felnyögött a gyönyörtől. Bess teste szinte felolvadt az ölelésében.

A férfinak a fejében lüktetett a vér, és csak távolról, tompán hallotta, amikor a porcelán kávéscsésze, amit a lány az imént kerített elő, hangos csörömpöléssel a földre esett, és szilánkokra tört.

Vajon még mindig álmodnék? - tűnődött el Bess. Ahhoz azonban túlságosan is hevesen támadt fel benne a vágy.

Alex egészen áttüzesedett, csak úgy sütött az ölelése, még a selyem hálóköntösön keresztül is.

Ugyanakkor, mindezzel éles ellentétben a konyha hideg kövezete szinte csípte a lány talpát.

- Fel kell ébrednem - sikerült végre kinyögnie, amikor Alex a nyakát kezdte csókolgatni. - Tényleg fel kellene most már ébrednem.

- Hiszen ébren vagy. - A férfi képtelen lett volna megállni, hogy ne érintse meg Besst. Kezét puhán a mellére helyezte, és a selymen keresztül is érezte a ruganyosságát. Finoman végigsimított a lány mellbimbóján. - Belátod most már?

Bess levegő után kapkodott.

-  Nekem... - kezdte, és megpróbált elhúzódni a férfitól, aki nem akarta elereszteni őt. - Alexi, kérlek, ne!

A nyomozó azonban újra megcsókolta, bár érezhetően most ennél tovább nem akart menni.

- Mezítláb vagy - jegyezte meg, és felültette a lányt a konyhapultra. - Ráadásul a csészét is kivertem a kezedből.

Bess először értetlenül meredt a padlón heverő szilánkokra. - Ó!

- Akad valahol egy seprű?

-  Seprű? - A lány kezdett magához térni, de még mindig nem tért vissza a valóságba teljesen. - Igen, valahol. Miért?

Alex elégedetten állapította meg, hogy váratlan rohamától Bess egészen elbágyadt.

-  Hogy összetakarítsam a szilánkokat, mielőtt megvágnád magad. Maradj, ahol vagy! - Körülnézett, és a sarokban megpillantotta a seprűt meg egy lapátot. Mivel édesanyja korán megtanította neki a takarítás fortélyait, szakszerűen és gyorsan kotorta össze a csésze maradványait. - Szóval, mennyire hiányoztam neked?

-  Egy cseppet sem - vont vállat Bess, miközben kifújt néhány kósza hajtincset a szeméből.

- Hát, te sem hiányoztál nekem - vágott vissza a férfi, azzal a szemetesbe szórta a törmeléket, majd a helyére tette a seprűt meg a lapátot. - Nem iszunk meg egy kávét?

-  Jó ötlet. - A lány reménykedett, hogy ettől erőre kap végre. Miközben Alex töltött kettejüknek, Bess orrát hirtelen megcsapta a férfi illata. - Neked tömény izzadságszagod van - állapította meg tárgyilagosan.

- Bocs. A konditeremből jövök.

Miután elfogyasztott egy csészényi kávét, a lány alaposabban is szemügyre vette Alexet.

A nyomozó csodálatosan festett. Izzadt volt és borostás. Verejtéktől áztatott fejpántot meg csuklószorítót viselt, rendőrségi emblémás pólójának mellkasán pedig V alakban hagyott foltot az izzadság.

- Jó reggelt, McNee! - mosolygott rá szeretetteljesen a férfi.

- Jó reggelt!

Alex megcirógatta Bess arcát.

- Egyébként, ha arra számítottál volna, nem azért jöttem, hogy bocsánatot kérjek.

- Pedig nem ártana.

- Szerintem semmi okom rá. - A nyomozó puhán a lány ajkára helyezte két ujját, hogy az meg se kíséreljen visszavágni. - Hidd el nekem! Én rendőr vagyok.

Bár az imént még teljesen magatehetetlenül hagyta volna, hogy a férfi magáévá tegye, Besst vitaösztöne egy pillanat alatt heves ellenállásra sarkallta. Elkapta a férfi csuklóját, és eltolta a kezét a szája elől.

- A személyes döntéseimbe nem engedek beleszólást senkinek sem. Hoztam már rossz döntéseket életemben, de elég hosszú ideje elboldogulok egyedül. És elboldogulok a jövőben is.

- Nem akarlak megbántani.

-  Ez igazán kedves tőled, Alexi. - A lánynak sikerült valamelyest mérsékelnie az indulatát. - Nem is áll szándékomban megbántódni.

- Neked azonban fogalmad sincs, mibe vágtad a fejszédet - folytatta Alex. - Elképzelni sem tudod, milyen elképesztő dolgok történnek az utcán éjjel-nappal.

-  Lehet, hogy igazad van. Nem láthatom mindazt, amit te látsz a munkád során, de ezt igazából nem is bánom. Ami a barátságomat illeti Rosalie-val...

- A barátságodat?

-  Igen. - Bess olyan ellenséges ábrázatot öltött, hogy Alex ezúttal rögtön elhallgatott. - Érzek valami kötődést iránta. - Széttárta a karját, jelezve, hogy így van és kész. - Ezt nem magyarázhatom el. Te férfiként aligha értenéd meg. Én segíthetnék annak a lánynak. És ne oktass ki, légy szíves, hogy ilyesmi csak tündérmesékben fordulhat elő. Ezt a bölcsességet már úgyis hallottam.

- Valakitől, akinek ezek szerint maradt legalább egy csöppnyi esze - jegyezte meg a férfi. - Nem hittem volna, hogy ennyire messzire mész. Eredetileg azt mondtad, csak háttéranyagra van szükséged a sorozat hitelessége érdekében.

- Ebben nincs is semmi változás - válaszolta Bess. - De miért tartod olyan lehetetlennek, hogy kedvezően befolyásoljam egy utcalány életét? Képtelen vagy már elhinni, hogy megjavulhat, aki esélyt kap rá?

Alex keményen megragadta a lány kezét.

- Ennek hozzám semmi köze.

- Remek - mosolyodott el Bess. - Örülök, hogy belátod.

A nyomozó kelletlenül megcsóválta a fejét, miközben eleresztette a lány kezét.

- Jól van, értem. Semmi közöm a dolgaidhoz. De muszáj megígérned valamit.

- Mire gondolsz?

-   Nem  szabad,  hogy az utcán  együtt lássanak Rosalie-val.   És Bobby területére se merészkedj többé!

- Jaj, Alexi...

- Kérlek!

Bess hallgatott egy darabig. Azután, mivel látta, a nyomozónak milyen komoly erőfeszítésébe került kimondania a kérlek szót, beleegyezett.

-  Rendben van - felelte hát, azzal leszökkent a pult széléről, és a kenyértartó felé nyúlt. - Kérsz pirítóst?

- Naná!

A lány máris berakott két szeletet a kenyérpirítóba, azután krémsajtot vett elő a hűtőszekrényből.

- Valamit el kell mondanom neked.

- Remélem, minél többet. Bess értetlenül elmosolyodott.

- Mire célzói?

-  Szeretnék mindent megtudni rólad, mielőtt ágyba vinnélek, és szeretkeznénk.

- Ó... - A lány reménytelenül ellenállhatatlannak találta, amikor a férfi ezzel az átható tekintettel nézett rá. - Hát, pedig...

-  Pedig? - ismételte meg segítőkészen Alex, miután a kenyérpirító berregő hangja félbeszakította a lányt.

- Pedig én Angié Horowitzról akartam mondani egy-két dolgot.

A férfi könnyed mosolya egy szempillantás alatt eltűnt. A tekintete hűvössé vált. - Mit tudsz róla?

- Nahát, te tényleg teljesen átalakulsz ilyenkor! - ámuldozott Bess. -A zsaruéned máris átvette az irányítást.

- Angié Horowitz? - A nyomozó nem engedte, hogy Bess eltérjen a tárgytól. - Mit tudsz róla?

- Hát, nem túl sokat, viszont mindenképp érdekes lehet a számodra, amit Rosalie-tól hallottam. - A lány tányérokat vett elő, és feltálalta a pirítóst. - Angié a halála előtt elbüszkélkedett vele, milyen pénzes kuncsaftot sikerült fognia. A pali sok borravalót adott, és mindenféle ajándékokat ígért. Angié kapott is tőle egy nyakláncot aranyszivecskével.

Alex rezzenéstelen arccal hallgatta a lányt. Angié kezében, akárcsak az első áldozat esetében, egy elszakított nyakláncot találtak. Ezt a részletet titokban tartották a sajtó előtt, viszont a nyakláncon függő aranyszívről a rendőrségnek sem volt tudomása. Valaki nyilván letépte és elvitte magával.

- Mindig hordta azt a láncot - folytatta Bess. - Rosalie szerint Mary Rodell is kapott egy ugyanolyan láncot. Gondolom, ö lehetett az első áldozat, ugye? Állítólag akkor is viselte a láncot, amikor Rosalie utoljára élve látta őt.

- Ennyi az egész?

Bess csalódott arcot vágott. Abban reménykedett, hogy a férfi elégedett lesz vele, amiért ilyen lényeges értesüléseket szerzett neki.

- Van még valami. - A lány durcásan harapdálta a pirítóst. - Angié Jacknek szólította a fickót, és állandóan arról áradozott, hogy a pasas igazi úriemberként viselkedik vele, meg hogy a méretei...

- Igen, értem.

- És volt egy sebhelye is a fickónak.

- Miféle sebhelye?

- Arról fogalmam sincs. Csak annyit tudok, hogy a csípőjén. Állítólag a fickó teljesen kiborult, amikor Angié megkérdezte tőle, hogy hol szerezte. Csak ennyit hallottam, Alexi, de azt gondoltam, talán ez is érdekelhet.

- Minden apróság érdekes lehet. - A nyomozó megpróbált elmosolyodni, de az arca komoly maradt, mert cseppet sem vidám dolgok jártak a fejében. - Lehet, hogy nem vezet nyomra, amit mondtál, de utánanézek... Egyébként, hajót akarsz, akkor véletlenül se mondod el Rosalie-nak, hogy ezeket a dolgokat továbbadtad nekem.

-  De hát nyomozó úr, csak azért, mert arany szívem van, még ne nézzen félkegyelműnek! Egyébként Rosalie szerint egész formás a feneked. Persze csak ahhoz képest, hogy zsaru vagy.

Alex mogorván húzta el a száját.

- A testalkatomról nem szívesen bocsátkozom eszmecserébe egy...

- Jó baráttal - egészítette ki Bess, szigorú figyelmeztetéssel a hangjában. - Egyébként tegnap együtt ebédeltem Rachel húgoddal. Megvitattuk, milyen szörnyen goromba tudsz lenni olykor.

- Ezt hallottam már. - Alex elcsípte a lány elől az utolsó szelet pirítóst. - Szóval, a Radcliffe-re jártál?

- És akkor?

- Nem érdekes. Eljönnél velem táncolni? Bess legalább egy másodpercig tétovázott.

- Persze! Ma este?

- Nem, sajnos szolgálatban leszek. Holnap?

Ehhez Bessnek le kellett mondania L. D. Strater vacsorameghívását a Le Cirque étterembe. Körülbelül fél másodpercre volt szüksége, hogy döntsön.

- Remek! Milyen ruhát vegyek fel? Valami szexit vagy valami elegánsát?

- Valami szexit.

- Jól van. Akkor értem jöhetnél mondjuk... - Bess az órára pillantott, és tátva maradt a szája. - A fenébe! El fogok késni. Húsz dollárral jövök Lorinak, ha megint elkésem. - A lány már taszigálta is kifelé Alexet a konyhából. - Ez a te hibád. Most menj el innen, mert még fel is kell öltöznöm!

- Hát, mivel már úgyis elkéstél... - A férfi kézügyessége figyelemre méltó, állapította meg Bess, miközben nevetve próbált kibontakozni a karjából. - Nem hiszem, hogy sokat számítana, ha egy kicsivel még többet késnél.

- Szemtelen alak! - legyintette meg a lány. - Kifelé!

-  A húsz dolcsid már odavan. A segítségemmel legalább valamelyest kárpótolhatnád magad.

-  Hát elég nehéz egy ilyen regényesen lovagias gesztust visszautasítani, de valahogy majd csak összeszedem magam.

-  Ő, hát lovagiasságra meg regényességre vágysz? - szólt vissza Alex már az ajtóból. - Majd holnap este megkapod...

6. FEJEZET

Alex a délelőtt nagyobbik részét a bíróságon töltötte. Órákat kellett várakoznia, hogy tanúskodhasson egy rablási ügyben. Amikor végre visszatérhetett a kapitányságra, Juddot nyakig munkába merülve találta.

- A főnök látni kíván téged - nyámmogta a társa egy szelet csokoládéval a szájában.

- Értem. - Alex kibújt a dzsekijéből, és levetette a hivatali nyakkendőjét, amit a bíróságon kellett viselnie. Szabad kezével beletúrt az asztalán heverő üzenetek halmába.

- Azt hiszem, most kíván látni téged - jegyezte meg Judd.

- Jó, már megyek is - pattant fel Alex. Miközben elhaladt társa asztala mellett, Judd válla felett vetett egy pillantást a szövegre, amit azaz írógépbe pötyögött éppen. - Ejnye, Einstein! A járókelőt simán egybeírjuk, nem kötőjellel!

A fiatal nyomozó aggódva pillantott fel.

-  Ez biztos?

-  Mint a halál - felelte Alex, majd kilépett a folyosóra. Hamarosan elérte Trilwater rendőrkapitány szobájának üvegajtaját, és bekopogtatott.

- Jöhet!

Amikor a nyomozó belépett, Trilwater felpillantott. Alex gyakran panaszkodott, hogy elborítja a papírmunka, ám az íróasztalán heverő irathegy láttán Trilwater helyzete kétségbe ejtőbbnek tűnt. A rendőrkapitány úgy festett a rengeteg dosszié, űrlap, irat és jegyzetlap mögött, mint valami könyvelő. Ezt a benyomást csak még jobban megerősítette a hosszú, keskeny orrán ülő szemüveg, enyhén kopaszodó feje búbja, illetve a számára kötelező nyakkendő.

Alex azonban jól ismerte Trilwatert, és tudta, hogy ez a benyomás megtévesztő. A rendőrkapitány valószínúleg még most is az utcákat róná, ha nem kényszeríti idő előtt íróasztal mögé egy lövés, amit az egyik bevetés során a bal tüdejébe kapott.

-  Látni kívánt, kapitány úr?

- A, Stanislaski! - Trilwater intett, hogy csukja be maga mögött az ajtót. A rendőrkapitány komor arccal dőlt hátra székében, és kezét összefonta lapos hasa előtt. - Mi ez a szappanopera-őrület?

- Tessék, uram?

-  Szappanoperát mondtam - ismételte meg Trilwater. - Most telefonált nekem a polgármester.

Alex próbálta magában összerakni a kép hiányzó darabkáit.

- A polgármester szappanoperák ügyében hívta magát?

-  Látom, nem érti, miről van szó, nyomozó - Trilwater szárazon elmosolyodott. Ilyet is ritkán lehetett látni tőle. - Egy cipőben járunk. Az a név, hogy McNee, mond esetleg magának valamit? Bess McNee?

Alex lehunyta a szemét.

- Ajjaj!

-  Ezek szerint mond valamit?

-  Igen, uram - felelte bizonytalanul a nyomozó. - McNee kisasszonnyal személyes jellegű kapcsolatban állok.

-  Higgye el, semmi kedvem beleavatkozni a magánéletébe, ezúttal azonban engem is érint az ügy.

-  Mikor letartóztattam...

- Letartóztatta? - Trilwater kimért mozdulattal levette a szemüvegét, azután az orrát kezdte masszírozni elgyötörten. - A részletekre, azt hiszem, nem is vagyok kíváncsi. Csak az időt vesztegetnénk vele.

Alex érzett némi derűt a kapitány szavai mögött, ezért megjött a hangja.

- Ha megengedi, kapitány úr, Bess általában ilyen magatartást vált ki a férfiakból.

-  Ő író?

-  Igen, uram. A Titkolt bűnök sorozatnak dolgozik. Trilwater fáradtan ismételte meg, amit hallott.

-  Titkolt bűnök? A polgármester nagy rajongója a sorozatnak, sőt nem pusztán rajongója, mert igazság szerint ő és McNee kisasszony régi jó pajtások. Amikor azt mondom, régi jó pajtások, a polgármester szavait idézem.

Alex bölcsebbnek látta, ha hallgat. Trilwater felkerekedett a székéből, és az irodájában felszerelt mosdóhoz lépett, amely két nagy irattartó szekrény között kapott helyet. Vizet töltött magának egy papírpohárba, és gyorsan felhajtotta.

-  A polgármester úr kérvényezte McNee kisasszony részére, hogy egy napig elkísérhesse és megfigyelje magát a munkája közben.

Alex száján akaratlanul is kicsúszott egy-két szitokszó. Trilwater egyetértően bólintott.

-  Hasonlóak az érzéseim, higgye el! Ám a kapitányi poszttal járó kellemetlenségek egyike, hogy az embernek elkerülhetetlen politizálnia kell olykor. Most magán csattant az ostor, nyomozó.

-  De kapitány úr, épp nyomon vagyunk a lexingtoni rablás ügyében! A sorozatgyilkos dolgában is előrébb jutottam. Egy kerge tyúkkal az oldalamon hogyan végezhetném a dolgomat rendesen?

- Arra a kerge tyúkra gondol, akivel személyes jellegű kapcsolatban áll?

Alex tanácstalanul elhallgatott. Hogyan magyarázhatta volna meg, mit érez Bess iránt?

- Igen - nyögte ki végül. - Kapitány úr, nézze, én már beleegyeztem, hogy felvilágosítást adok neki a rendőri munkáról általában. Nem mentem viszont bele a részletek megvitatásába. Maga is tudja, hogy nem volna éppen neki való, ha a bevetésekre velem jönne.

- Csak egy napot kért az életéből - jegyezte meg Trilwater ugyanazzal a száraz mosollyal, ami az imént bukkant fel az arcán. - A jövő hétfőt egészen pontosan.

-  Kapitány úr...!

- A maga gondja, hogy csinálja - zárta le a beszélgetést Trilwater. - És vigyázzon rá, amennyire lehet!

Alex kelletlenül tért vissza az irodájába. Rosszkedvűen dünnyögött maga elé, amikor Judd megjelent az asztala mellett két csésze kávéval.

-  Csak nincs valami baj?

- A nők - válaszolta Alex tömören.

-  Nem akarod elmondani? - kérdezte Judd, majd gyorsan a társa íróasztalának a szélére telepedett, mert már reggel óta alig bírta magában tartani, amit megtudott. - Ha már a nőkről van szó, hallottad, hogy Bess és L. D. Strater jegyesek voltak?

Alex felkapta a fejét.

- Micsoda?

-  Persze, ennek már rég vége - tette hozzá gyorsan Judd. - Holly egyik tanártársa amolyan igazi pletykafészek. Olvassa az összes bulvárlapot. Ő mondta Hollynak, hogy Strater és Bess jegyben jártak annak idején.

-  Értem már. - Alexnek eszébe jutott, hogy látta is őket táncolni Bess buliján. Komor arccal kezdte kortyolni a kávéját.

-  Állítólag első látásra egymásba bolondultak, de aztán ugyanolyan hamar el is múlt. Bess korábban Charles Stutmannel jegyezte el magát.

- Az meg ki a frász?

- Hát az a híres drámaíró. Az egyik darabját most kezdik játszani a Broadwayen. Nagy siker egyébként. Porból porrá a címe. Holly nagyon szeretné megnézni, és arra gondoltunk, hogy Bess talán szerezhetne két jegyet valamelyik előadásra. Alex bosszúsan horkant fel.

-  Szóval Bess ellenállhatatlanul vonzódik a sikeres, gazdag pasasokhoz.

-  Hát, igen. És a legfelsőbb körökben mozog. Holly azonban attól ájult el csak igazán, amikor meghallotta, hogy Bess Roger K. McNee lánya. Tudod, azé a kamerás fickóé.

-  A kamerás fickóé? - kérdezett vissza értetlenül Alex. A gyomra görcsbe rándult az idegességtől. - Mármint a McNee-Holden cég...

-  Úgy van. Az első kamera, amit vásároltam annak idején, egy Holdén 500-as volt. Fényképezéshez is az ő filmjüket veszem mindig. Ja, mellesleg a kapitányság is az ő filmjüket használja. - Judd felkerekedett, hogy visszatérjen az asztalához. - Ha úgy adódik, igazán megkérdezhetnéd Besst, nem tudna-e jegyet szerezni nekünk...

McNee-Holden. Alex döbbenten ismételte el magában a nevet. Az isten szerelmére, hiszen ő is a Holdén cég piros dobozba csomagolt filmjét használta már évek óta! A kapitányság fényképészei is Holden-féle előhívópapírra dolgoztak.

Bessnek, úgy tűnik, igen sok titka akad még.

A lány tehát gazdag. Piszkosul gazdag... Alex újra át akarta futni az üzeneteit, és megpróbálta elhitetni magával, hogy mindennek nincs különösebb jelentősége. Végül azonban arra a következtetésre jutott, hogy csak akkor nem lenne jelentősége, ha maga Bess mondta volna el neki mindezt.

Alex óhaja, hogy szexi legyen ma este, ezért ő úgy is öltözködik, határozta el Bess, miközben a tükör előtt illegette magát.

A combja közepéig érő bő selyemruhája érzékien simult testének kívánatos domborulataira, fölül pedig csak egy egyszerű mellényt viselt. Hosszú, pálcika alakú kristály fülbevalót akasztott a fülébe, majd még egyszer szemügyre véve magát a tükörben, egy utolsót igazított a frizuráján.

Alig várta, hogy táncra perdülhessen.

A csengő megszólalt, Bess pedig rámosolygott a saját tükörképére. Egy zsarutól már csak elvárható, hogy pontos legyen, gondolta. Felkapta a tárcáját, és a kaputelefonhoz sietett.

-  Mindjárt lejövök, várj meg!

A férfi a járdán várakozott a ház előtt. Szürke nadrágot és tengerészkék inget viselt. Kezét kigombolt bomberdzsekije zsebébe süllyesztette.

- Szia! - Bess futó csókot nyomott Alex arcára, azután belékarolt. - Hová megyünk?

- A belvárosba - felelte a nyomozó tömören, miközben a tekintetével taxit keresett.

A férfi választása tökéletesen elnyerte Bess tetszését. Zajos, zsúfolt helyre vitte, ahol hangosan szólt a zene, és már jó néhány pár ropta a parketten, amikor megérkeztek. Alex és Bess először is a bárpulthoz mentek, hogy megvárják, míg felszabadul számukra egy asztal.

- Vodkát, jéggel! - kiabálta túl a ricsajt a nyomozó.

-  És még egyet! - csatlakozott hozzá Bess. Rámosolygott a férfira. -Azt hiszem, jártam már itt pár hónapja.

-  Nem vagyok különösebben meglepve. - Alex kissé kelletlenül elhúzta a száját. - Bár nem olyan helynek tűnik, ahová egy Straterhez hasonló figura hozna el téged.

-  L. D.? - nevetett fel Bess. - Nem, tényleg nem az ő stílusa.

-  Talán akkor inkább Stutmané? - Alex mintha nem is a saját hangját hallotta volna.

-  Charlie-é? - Bess kortyolt egy kicsit a vodkájából. - Nem igazán. Ő jobb szeretett beülni valami füstös klubba, ahol távol-keleti zenét hallgathatott. Attól fel tudott oldódni egy picit. - A lány szemével a vendégsereget pásztázta, és elkapta egy fekete bőrdzsekis fiatalember tekintetét. Az érdeklődve vonta fel a szemöldökét, és megindult volna felé, de azután észrevette Alexet, akinek egyetlen pillantása elegendőnek bizonyult, hogy a férfit más elhatározásra bírja.

Bess jóízűen kuncogott.

-  Szépen helyre tetted szegényt.

Alex elvette a poharat a lány kezéből, és a pultra helyezte.

- Táncoljunk!

Bár Bess maga is alig várta ezt a percet, hagyta, hogy a nyomozó húzza maga után a parkett felé. Aztán meglepődött, mert amikor odaértek, a férfi szó nélkül magához vonta. Miközben a körülöttük állóknak a karja-lába repkedett a levegőben a tánc hevében, ők lassúzni kezdtek.

-  Ejha! - Bess széles mosollyal borult a férfi nyakába. - Ez kezdetnek nem is rossz.

- Pedig - Alex hátrébb húzódott, így a szájuk egy arasznyira került egymástól - egy zsarunak baromi nehéz sajtócsászárokkal meg drámaírókkal versenyeznie.

Bess kábultan pillantott rá ólmosan elnehezülő szemhéja alól.

-  Miről beszélsz?

- A volt vőlegényeidről.

A lány szemhéja felemelkedett valamelyest.

-  Mi a baj velük?

-  Kíváncsi vagyok, mikor szándékoztál nekem is említést tenni róluk. Vagy arról, hogy az apád az egyik legnagyobb cég feje a világon. Vagy hogy a polgármester régi jó pajtásod, és fel fogja hívni a rendőrkapitányt, azaz a főnökömet.

Továbbra is táncoltak, de Bess érezte, hogy a férfiból készül kitörni a harag.

- Most mindent mondjak el egyszerre, vagy jó lesz, ha külön-külön válaszolom meg az egyes kérdéseket?

A lány nagyon higgadtan fogadta a szavait, állapította meg Alex. Ő maga azonban e pillanatban minden volt, csak higgadt nem.

-  Miért nem kezdjük például a polgármesterrel?

- Nem kértem tőle, hogy hívja fel a rendőrkapitányt. - Bess igyekezett megválogatni a szavait. - Együtt vacsoráztunk, és...

- Te gyakran vacsorázol a polgármesterrel?

-  Ő a család egyik régi barátja - magyarázta türelmesen a lány. - Elmeséltem neki, mennyire segítőkészen viselkedtél. Azt persze még csak nem is sejtettem, hogy felhívja a kapitányt. Be kell vallanom azonban, az ötlet nagyon is tetszett nekem, de sajnálom, ha ezzel kellemetlenséget okoztam.

-  Nagyszerű!

- A munka számomra éppolyan fontos, mint neked - jelentette ki Bess, egyre nehezebben őrizve meg az önuralmát. - Ha ügy jobban tetszik, elintézhetem, hogy egy másik rendőr társaságában töltsem a jövő hétfőt.

-  A jövő hétfőt te ott fogod tölteni, ahol én rajtad tarthatom a szemem.

-  Úgy legyen! Most pedig bocsáss meg! - Bess kibontakozott a férfi karjaiból. - így már semmi kedvem táncolni.

Alex egy üres asztalhoz vezette a lányt a terem hátsó részében, hogy végre nyugodtan tudjanak beszélgetni.

- Szerintem inkább menjünk haza. Nincs értelme maradni, ha ennyire dühös vagy rám - kezdte Bess, de Alex úgy tett, mint aki nem is hallja.

-  Ülj le! - intett a lánynak. Bess engedelmeskedett.

-  Mikor akartál mesélni a családodról?

-  Nem értem, miért olyan fontos ez, amikor még csak a második randevúnknál tartunk?

Alex olyan komoran nézett rá, hogy a lány önkéntelenül is lesütötte a szemét.

- Te is tudod jól, hogy ami köztünk történik, az több, mint egy-két randi.

- Jó, elismerem. - Bess felemelte a poharát, hogy igyon, de azután meggondolta magát. - De nem is ez a lényeg. Úgy teszel, mintha szándékosan rejtegettem volna előled valamit. Vagy hazudtam volna neked. Ez pedig egyszerűen nem igaz.

- Akkor most mondj el nekem mindent!

-  Minek? Ha jól sejtem, már alaposan áttanulmányoztad a személyi anyagomat. - Alex zavart pillantása némi elégedettséggel töltötte el Besst. - Rendben, nyomozó úr! Ha esetleg akadna egy-két hiányzó adat, vegyük át még egyszer az egészet! A McNee-Holden céget 1873-ban jegyezték be, és azóta a családom tulajdonában van. A társaság eredeti tevékenysége kamerák és filmek gyártására korlátozódott, de az idők során a cég újabb területekre is betört, például a televíziózás meg a műholdak piacára. Ha gondolod, szólok, hogy küldjenek neked egy ismertető füzetet.

-  Ne gúnyolódj, jó?

-  Hiszen ez csak a bemelegítés. - Bess a mellette lévő szék támlájára támaszkodott az egyik karjával. - Apám vezeti a céget, anyám pedig a jó feleség szerepét tölti be mellette. Én az egyetlen, kései gyermekük vagyok. Az apám neve Roger. Remekül lovaspólózik. Az anyám neve szigorúan Susan, becézni még véletlenül sem szabad. Ő a bridzsben jeleskedik. Kíváncsi vagy még valamire?

Alex most már szerette volna egy kicsit lecsitítani a lányt.

- A fenébe is, Bess! Én nem vallatni akarlak téged.

-  Nem? Hát akkor megkönnyíteni a dolgodat, Alexi. New Yorkban születtem, és eleinte a családi birtokon nevelkedtem, Long Islanden, ahol egy kedves angol dadus gondoskodott rólam. Utána bennlakásos iskolába kerültem, amit utáltam. Ott kellett azonban maradnom, hogy ezzel megkönnyítsem a szüleim életét, mert így az apám zavartalanul törődhetett az üzlettel, az anyám pedig a jótékonysági munkával. Időről időre találkozhattam velük, de akkor sem töltöttünk túl sok időt együtt, többnyire a személyzet viselte gondomat.

-  Bess...

- Még nem fejeztem be. - A lány szinte szikrázott felindultságában. - Mindettől függetlenül egyáltalán nem éreztem magam boldogtalannak. Tökéletesen megelégedtem azzal, hogy hagytak a saját utamon járni... Nem szóltak bele az életembe, így nagyon jól kijöttünk egymással. Mivel pedig szívesebben vagyok a magam szerencséjének a kovácsa, nem kürtöltem szerteszét a világba, hogy én vagyok Roger K. McNee lánya. Nem is titkolom persze, máskülönben már rég megváltoztattam volna a nevem. A származásom ugyanis csak egy tény a sok közül, semmi több. Most már elégedett vagy?

Bess felpattant, és sértetten elrohant volna talán, de Alex elkapta a kezét. Újra nyugodt hangon szólt a lányhoz, szinte ellenállhatatlanul udvariasan.

- Csak tudni szerettem volna, ki vagy, mert sokat jelentesz nekem. Bess tekintete megenyhült.

-  Értem. Mindennek azonban semmi köze a személyiségem lényegéhez.

- Akkor is számít, hogy honnan jöttél, Bess.

-  Hogy hol vagyok, az sokkal többet számít. Mondd csak, mit csinál az édesapád?

- Ács.

- Belőled miért nem lett ács, mint belőle?

-  Mert nem akartam az lenni. - A férfi eltöprengve dobolt az ujjaival az asztallapon. - Na, ez talált - ismerte el. - Nézd, sajnálom, hogy annyira erősködtem. De olyan hülye érzés volt Juddtól hallani ezeket a dolgokat.

- Juddtól?

-  Igen. Ő a feleségétől hallotta, Holly pedig az egyik tanártársától, aki bulvárlapokból szerzi az értesüléseit. - Amint kimondta, Alex már érezte, milyen nevetségesen hangzanak a szavai. Elvigyorodott.

- Na, látod! - Bess most már teljesen megnyugodott. - Maga az élet is csak egy szappanopera. Egyébként én soha nem terveztem el, hogy most szerelmes leszek. Az ilyesmi csak úgy megtörténik. Azután nem szoktam belerokkanni, amikor vége szakad a boldog időknek. Én nem azért váltogatom a partnereimet, mint mondjuk Vicki a sorozatban. Ő azért szédíti a férfiakat, mert úgy érzi, a szexuális vonzereje hatalmat ad neki. Én viszont... Tudom, a többségnek az a meggyőződése, hogy ha az ember jegyese lesz valakinek, akkor együtt is alszik vele, de ez nincs szükségképpen így.

-  És mi a helyzet akkor, ha nem vagy eljegyezve egy férfival?

A kérdés komolyan hangzott, ezért Bess komolyan meg is fontolta a választ.

- Minden helyzetre más szabályok vonatkoznak. Hogy a mi kettőnkére milyenek, arról egyelőre sejtelmem sincs.

- Még komolyra fordulhatnak a dolgok.

A lány újra érezte azt a kis szúrást a szíve körül.

-  Lehetséges.

-  Én például máris annyira komolyan veszem a kettőnk kapcsolatát, hogy muszáj megkérdeznem, szoktál-e találkozgatni másvalakivel?

Bess érezte, képtelen lesz elkerülni, reménytelenül bele fog szeretni Alexibe.

-  Most kérdezed, hogy van-e valakim, vagy inkább kéred, hogy ne legyen?

A nyomozót bármennyire is kellemetlenül érintették ezek a szavak, összeszedte magát, és nagy nehezen kimondta:

-  Szeretném, ha nem volna senki más az életedben. És nekem sincs szükségem senki másra.

Bess áthajolt az asztal felett, hogy megcsókolja a férfit.

-  Nincs senki más az életemben.

Miután az ajkuk szétvált, a nyomozó eltűnődött, vajon hányan hallották a környező asztaloknál az iménti szavait. Féltékenykedő idiótának érezte magát. Azután erőt vett magán, és felemelkedett az asztaltól, majd felsegítette Besst is.

-  Ha jól emlékszem, táncolni jöttünk ide.

-  Én is ügy emlékszem, Alexi.

Besst vad, hömpölygő áradatként ragadta magával a szerelem. Elérzékenyülten nézett a férfi szemébe.

-  Mi az?

-  Csak nézlek. Ki szeretném deríteni, haragszol-e még rám?

- Nem haragszom - felelte Alex, és bizonyítékul megcsókolta a lány görbe orrocskáját.

Tényleg nem haragszik, gondolta Bess. Látott azonban még valamit a tekintetében, amit hirtelen nem tudott hová tenni.

- A középső nevem egyébként Louisa. Alex elmosolyodott.

- Oké.

-   Azon gondolkodom, akad-e még valami, ami fontos, és nem mondtam el neked. - Bess a férfihoz simult. - Most már tényleg nincsenek előtted titkaim.

Alex magához ölelte a lányt.

-  Legfeljebb néhány olyan, amit csak a legbensőségesebb helyzetekben tár föl az ember.

-  Hát persze. - Bess azonban még mindig bizonytalannak érezte magát. Olyan könnyű lenne kisurranni a klubból Alexszel, hazamenni és együtt tölteni vele az éjszakát. A teste égett a vágytól, hogy így legyen. És mégis...

Mosolyogva bár, de elhúzódott a férfitól. Úgyis érezni fogja majd, ha eljön a megfelelő alkalom, ezt nem lehet siettetni.

- Jöjjön, nyomozó úr! - Bess magával vonta a férfit. - Lássuk, nyomomba ér-e a táncparketten!

7. FEJEZET

Alex éppen egy különösen felkavaró kórboncnoki jelentést olvasott, amely egy öngyilkosságnak beállított gyilkosság áldozatáról készült, pontosabban arról, ami az illetőből maradt. Megpróbált elfeledkezni róla, hogy Bess a jobbján ül, szorgalmasan jegyzetelve kis füzetébe. A lány, ígéretéhez híven, igyekezett nem zavarni őt a munkájában. Olykor-olykor dünnyögött magában valamit, de egyébként csendben volt. Amikor megértette, hogy Alex nem akar válaszolni a kérdéseire, Bess mindig Juddhoz fordult, ha kíváncsi lett valamire.

A lány még az öltözékére is ügyelt, hogy visszafogottan nézzen ki aznap. Szürke nadrágot és kék színű blézert húzott, mintha azt remélte volna, jellegtelen ruházatával segíthet a férfinak elfelejteni, hogy ott van. Ám önfeláldozása teljesen hiábavalónak bizonyult. Alex minden egyes porcikájával érezte a jelenlétét.

Bess mosolyogva szemlélte a férfi tarkóját. Olyan aranyos, lelkendezett magában. Imádta figyelni a nyomozót, ahogy gondolkodás közben gyönyörű fekete hajába túrt, ahogy átvette a telefont az egyik válláról a másikra, amikor fel kellett jegyeznie valamit.

A lány szerette volna megcsókolni a tarkóját - és szerette volna látni, mit olvas éppen.

Alex a legszívesebben hazaküldte volna Besst. Miként is értethetné meg vele, hogy amíg ott van, képtelen a munkájára összpontosítani?

- Tessék! - A lány hozott egy pohár kávét. - Úgy tűnik, ez kell most neked.

-  Kösz. - Tejjel, cukor nélkül, állapította meg a nyomozó, és jóleső érzéssel töltötte el, hogy a lány még pontosan emlékszik rá, hogyan szereti a kávét. - Gondolom, unalmas lehet itt neked.

Bess az asztal szélére telepedett.

-  Miért?

-  Hiszen nem történik semmi. - Alex az előtte heverő aktahalomra mutatott. Közben pedig abban reménykedett, most talán lehetősége lesz meggyőzni a lányt, itt az idejét vesztegeti csupán. - Ha a tévézsarud ilyesmire vetemedne, gondolom, szépen visszaesne a nézettségetek.

- Mi a rendőri munka minden részletét be akarjuk mutatni. - Bess félbetört egy szelet csokit, és az egyik darabot Alexnek kínálta. - Érdekes lehet például, hogyan kezeli egy zsaru ezt a rengeteg papírmunkát, amikor ilyen zűrzavar uralkodik körülötte.

A nyomozó harapott egyet a csokiból.

-  Miféle zűrzavar?

A lány elmosolyodott, és feljegyzett a füzetébe egy sort. Mulattatta, hogy a férfi már észre sem veszi, mi folyik körülötte az irodában. Nem látja és nem hallja ezt az elképesztő ricsajt meg felfordulást.

- Hát ami itt uralkodik - vonta meg a vállát a lány. - Neked már fel sem tűnik, mert magad is a részévé váltál. Egyébként meg remekül eligazodsz benne - tette hozzá, lenyalva a csokoládét a hüvelykujjáról. - Nem úgy, mint szegény Judd a szépen elrendezett iratoszlopaival. Nálad rendetlenség van az asztalon, de mindig tudod, hová kell nyúlnod, hogy megtaláld, amit keresel.

-  Utálom, hogy bámulsz engem munka közben. - Alex lemondóan az asztalra helyezte a kórboncnoki jelentést.

-  Tudom - felelte vigyorogva Bess. Egy kicsivel közelebb hajolt a férfihoz. - Olyan szexi vagy, ahogy végzed a munkádat, azzal a pisztollyal az oldaladon, és közben állandóan összekócolod a hajad, amikor elmerengsz valamin.

A nyomozó kezdte kínosan érezni magát.

-  Ne csináld már, McNee!

-  Imádom, ahogy egy pillanat alatt elkomorodik az arcod, amikor telefonálsz és valami fontos értesülést kapsz éppen.

-  Amennyire beavattalak a dolgaimba, fogalmad sem lehet, nem a szőnyegtisztítóval beszéltem-e egész nap.

-  Ugyan, Alexi! - Bess felhajtotta a maradék kávéját. - Áruld el, bosszant vagy inkább aggaszt, hogy itt vagyok?

-  Mindkettő. - A nyomozó felállt és a mosdóba indult, az egyetlen helyre, ahová a lány nem követhette.

-  Hát, én is erre tippeltem. - Bess az ujját a férfi pisztolytartó szíja mögé akasztotta. - Tudod, mostanáig meg sem csókoltál.

-  Nem is foglak. Itt semmi esetre sem. A lány kihívóan nézett Alexre.

-  Miért?

- Mert amikor legközelebb megcsókollak - kezdte a férfi, és a kezét Bess nyakára helyezte, hüvelykujjával végigsimítva a lány ádámcsutkája felett -, nem szeretnék nézőközönséget. Akkor viszont abba sem hagyom, amíg el nem feledkezünk minden egyébről.

Ezt akarta hallani? Bess úgy gondolta, igen. A bőre égett az érintés helyén, és az érzést nagyon is kedvére valónak találta. Azonban ismét feltámadt benne a félelem is, és ösztönösen tett egy lépést hátrafelé.

-  Mi a baj, McNee? - hangzott Alex kissé gúnyos kérdése. - Ki tesz nyugtalanná kit tulajdonképpen?

-  Dolgoznunk kell - emlékeztette a férfit Bess. - Nem pedig nyugtalanná tennünk egymást.

Ebben a pillanatban a nyomozó asztalán megcsörrent a telefon.

-  Stanislaski. Igen. - Alex figyelmesen hallgatott egy darabig, azután jegyzetfüzetet vett elő. - Értem. Nos, Boomer, minden attól függ, mennyit ér az értesülés. - Félredobta a jegyzetfüzetet. - Oké, akkor beszélünk. Tíz percen belül ott leszek.

A nyomozó a helyére tette a kagylót, és magára kapta a dzsekijét. Bess szorosan a nyomában maradt.

-  Mi történt? - kíváncsiskodott a lány.

-  El kell mennem valahová. Judd, kapd össze magad!

- Veled megyek.

Alex egy pillantásra sem méltatta Besst, csak elindult kifelé az ajtón.

-  Felejtsd el!

-  Veled megyek - ismételte meg a lány határozottan, és elkapta a férfi karját. - így szólt az egyezségünk.

Alex meglepve tapasztalta, hogy hiába próbálja magát kiszabadítani Bess szorításából. A lány keményen markolta a karját.

-  Én nem kötöttem veled semmiféle egyezséget - tiltakozott a férfi. Bess elhatározta, hogy ő is könyörtelen lesz.

-  A kapitányod viszont igen. Veled mehetek bárhová, ahová mész. Egy teljes napon át. Emlékszel?

-  Rendben. - A nyomozó szeme villámlott dühében. - Velünk jössz, de az autóban maradsz. Nem fogom hagyni, hogy elijeszd a beszervezett embereimet!

- Vezessek én? - kérdezte Judd, miközben lefelé siettek a lépcsőn.

- Nem - vágta oda Alex. A társa megvonta a vállát. Azután kinyitotta Bess előtt a jelzés nélküli rendőrautó ajtaját, mivel Alex nem nagyon igyekezett készségesnek mutatkozni.

-  Hová megyünk? - érdeklődött a lány, aki elhatározta, hogy kedves lesz Alexhez, ha törik, ha szakad.

- A világ legnagyobb férgével fogunk diskurálni.

-  Izgalmasan hangzik - biccentett Bess komolyan.

A lány még sohasem járt ebben a városrészben. Mindent mocsok lepett, és a kevés járókelő, akit látni lehetett, szaporázta a lépteit, bár nem úgy tűnt, mintha valami roppant fontos dolog miatt sietnének.

Bess elismeréssel állapította meg, hogy Alex tökéletesen képes beleolvadni ebbe a környezetbe. Nem csupán a farmernadrág meg a kopott dzseki vagy a haja miatt, amit gondosan összekócolt útközben. A tekintete, az arckifejezése, az egész testtartása tette öt észrevehetetlenné. Nem zsarunak tűnt, hanem egy átlagos utcai kemény legénynek, akit élete során nem kényeztetett különösebben a jó szerencse.

A lány kinyitotta a táskáját, hogy egy kicsit átalakítsa a sminkjét. A szája színét sötétebbre változtatta, a szeme alá pedig a kelleténél valamivel több szemárnyékolót kent. Kipróbálta legunottabb pillantását a kézitükrében, azután összekócolta a haját.

Alex meglepetten fordult hátra.

- Ezt meg mi a fenének csinálod?

- Hogy ne legyek feltűnő - felelte vidáman Bess. - Most le fogunk tartóztatni valakit?

A nyomozó azonban nem válaszolt, csak vezetett tovább szótlanul.

Szeretett volna észrevétlenül beosonni Boomer raktárába, így azonban, a nyakán Bess-szel, erre nem sok esélye lehetett.

A lány eltette a tükröt, azután alaposan körülnézett a környéken. A parkolással aligha lesznek nehézségeik, állapította meg. Ha valaki tíz percre itt merte hagyni a kocsiját, és később ugyanott meg is találta, ritka szerencsés embernek mondhatta magát.

Alex bevette az utolsó kanyart, és közben káromkodott egyet. Nem hagyhatták Besst a kocsiban. Ha valamelyik kerítő vagy egy kábítószeres kiszúrja, elevenen felfalják a lányt.

-  Hallgass rám! - szólt hátra Bessnek. - Velem jöhetsz, de maradj mindig szorosan mellettem, és ne nyisd ki a szádat! Nem kérdezősködsz, és nem teszel megjegyzéseket.

- Jó, jó, de...

-  Nincs de! - Alex kiszállt a kocsiból, és becsapta az ajtót, majd a lánynak is segített kikászálódni. - Ha nem tartod magad ahhoz, amit mondtam, esküszöm, megbilincsellek!

- Hát nem regényes és lovagias? - hunyorított Bess Juddra.

-  Tartsd a szádat, McNee! - figyelmeztette még egyszer Alex. Egy kopott ajtón keresztül rosszul szellőző helyiségbe léptek.

Bessnek egy teljes percébe került, mire a gyér fényben látni kezdett valamennyire. Mindenfelé polcok sorakoztak, csupa porlepte árufélével. Rádiók, képkeretek, evőkészletek... A polcokon túl, a padlótól a plafonig biztonsági üveg választotta el őket a helyiség másik felétől. Középütt, mint valami bankfiókban, rácsos üvegablak nyílt.

-  Egy zálogház! - kiáltott fel Bess izgatottan. Alex bosszúsan csattant fel.

- Még egy szót szólsz, esküszöm, elverlek!

A lány azonban rá sem hederített, máris vadul jegyzetelt a füzetébe.

- Menjetek, csináljátok csak, amit kell! Mintha itt sem volnék.

Naná, gondolta Alex. Miért is lenne nehéz megfeledkezni róla? Mikor még a mocsok meg a bűz közepette is érezni lehet az illatát mindenfelé? Az ablakhoz lépett, és várt. Nemsokára bő fehér inget viselő sovány férfi tűnt elő egy hátsó helyiségből.

-  Stanislaski!

- Boomer! Mit tartogatsz a számomra?

A sovány fickó vigyorogva simította végig zsíros csimbókokba tapadó fekete haját.

- Első osztályú, amit ajánlok, hiszen én mindig igyekszem segíteni a rendőrség munkáját... Persze, a megélhetés is fontos számomra.

-  Igen, ezért szipolyozod ki a végletekig az összes szerencsétlent, aki az ajtódon betéved.

-  Ó, hát ezt zokon vettem. - Boomer kék szeme vidáman csillant fel. - Újonc? - intett a fejével Judd felé.

- Már nem.

Boomer alaposabban megnézte magának Juddot, azután észrevette Besst. A lány magába feledkezve kutakodott a polcon heverő holmik között.

- Úgy tűnik, van egy vevőm. Kis türelmet!

- Ő velem jött. - Alex szúrós szemmel pillantott a férfira, aki ezután több kérdést nem tett fel. - Felejtsd el, hogy itt van!

Boomer csalódott, mert a gyűrűk Bess ujjain, amiket már ki is nézett magának, illetve a kék topáz fülbevaló, amit a lány viselt, igencsak elnyerte a tetszését.

- Te vagy a főnök, Stanislaski.

Alex a pultra támaszkodott. Látszott rajta, hogy nem tréfál, és üres kézzel semmiképp sem távozik. Halálosan nyugodt hangon szólalt meg.

- Ne játszadozzunk itt tovább, Boomer, mert még a végén eszembe jut, nem kellene-e megnéznem, mit tartasz a raktáradban. Térj a tárgyra!

-  Megtudtam egy-két dolgot azokkal a prostikkal kapcsolatban, akiket kicsináltak.

Alex arca rezzenéstelen maradt.

- Éspedig?

Boomer elmosolyodott, és sokatmondóan összedörzsölte a hüvelyk- meg a mutatóujját. A nyomozó egy húszdollárost nyújtott felé, a bankó pedig villámgyorsan eltűnt a pult mögött.

-  Még húsz dollárt megérhet neked, ha hasznosnak találod, amit mondok!

-  Rendben van, ha úgy lesz, megkapod.

-  Bízom benned. - Boomer közelebb hajolt Alexhez. - Az a szóbeszéd járja, hogy nagymenőre vadászol. A fickó keresztneve Jack.

-  Ez kevés.

-  Még csak most kezdem, haver. Az első lány, akit meggyilkoltak, Kemény Ednek dolgozott. Az újságban látott fényképről ismertem fel. Azt is hallottam, hogy mind a két meggyilkolt lánynak volt egy nyaklánca.

- Jól hallottad.

-  Igen, igen. Az olyanoknak, mint én, sok minden eljut a fülébe. Egy fiatal nő jött be hozzám tegnap, és ezt a nyakláncot kínálta eladásra. - Boomer kihúzott egy fiókot, és elővette az arany nyakláncot, amelynek a közepén egy szívecske függött.   A nyomozó a kezét nyújtotta érte, de az orgazda megrázta a fejét. - Egy húszast adtam érte.

Alex nem mondott semmit, csak előhúzott egy újabb bankót a pénztárcájából.

-  Egy kereskedőnek azért némi haszon is dukál, nem? - kérdezte csalódottan Boomer.

A nyomozó egyelőre nem adta neki oda a pénzt.

-  Sőt, talán egy alapos kikérdezés is az őrszobán.

Boomer vállat vont, és átadta a nyakláncot a húszasért cserébe. Különösebben nem bánta a dolgot, mivel valójában tíz dollárt adott csak érte.

-  Alig nőhetett fel az a lány. Tizennyolc évesnek tűnt, legfeljebb húsz lehetett. Még csinosnak látszott. Szőke haj, kék szem. Van egy kis anyajegy a bal szemöldöke fölött.

- A címe? -Hát...

-  Még egy húszas, ha megvan a cím, Boomer. - Alex hangjából érződött, hogy a zálogos jobban jár, ha elfogadja.

Az orgazda megnevezett egy hotelt, pár utcányira a zálogháztól.

- Az aláírása szerint Crystalnek hívják - tette hozzá, talán némi elismerést várva. - Crystal LaRue-nek, bár meglehet, csak kitalálta a nevet.

-  Ellenőrizzük - szólt oda Juddnak Alex, majd megragadta Bess vállát, aki éppen egy ágaskodó lovat ábrázoló, ízléstelen éjjeli lámpát nézegetett közelebbről. - Menjünk!

- Mindjárt. - Bess mosolyogva fordult Boomer felé. - Mennyibe kerül?

-  Ó, hát magának...

-  Felejtsd már el! - Alex vonszolni kezdte a lányt az ajtó felé.

-  Meg akarom venni...

-  Nem kell nekünk.

Bess szomorkodott egy kicsit a veszteség miatt, de azután visszatért a jókedve, amikor eszébe jutott, hogy sikerült magnóra vennie az egész beszélgetést. Nem tiltakozott hát tovább. Alighogy helyet foglalt a kocsiban, nekiállt lejegyezni a benyomásait az iménti helyzetről. Mire befejezte, Alex már meg is állt a hotel előtt a kocsival.

-  A szabályok változatlanok - vetette oda Bessnek, miközben kiszálltak az autóból.

- Természetesen. - A lány érdeklődve tanulmányozta a szálló külsejét. Minden jel szerint főleg párok foglalhattak benne szobákat egy-egy órára. - Itt lakik a lány?

-  Kicsoda?

- A lány, akiről beszéltetek. Nekem is van két fülem, Alexi. A nyomozó bosszúsan nézett rá.

-  De csak addig, amíg csukva marad a szád.

-  Azért nem kell gorombáskodnod! - szólt rá Bess, miközben az épület bejárata felé indultak. - És hogy biztosan ne legyen köztünk harag, mindkettőtöket meghívlak ebédre.

-  Klassz! - Judd előzékenyen kitárta a lány előtt az ajtót.

-  Téged túl könnyű megvenni - morogta oda a társának Alex, miközben beléptek a lepusztult előcsarnokba.

-  De hát muszáj ennie néha az embernek!

A nyomozó erre már csak legyintett egyet, és a portáshoz sietett.

-  Lakik itt egy bizonyos Crystal LaRue?

Az idős férfi unottan nézett fel az újságjából. Mezítlábas cigaretta csüngött a szája sarkában. A szemében fikarcnyi jele sem mutatkozott a legcsekélyebb érdeklődésnek.

-  Neveket ne kérdezzen! Alex előhúzta az igazolványát.

-  Szőke, tizennyolc év körüli. Csinos. A bal szemöldöke felett van egy anyajegy. Itt dolgozik.

A portás megvonta a vállát, és újra elmélyedt az újságolvasásban.

- A kettőtizenkettesben - vetette oda.

-  Most ott találjuk?

-  Ma még nem ment sehová.

Elindultak a lépcsőn. Bess haladt leghátul. Miközben felfelé kaptattak, az egyik szobából hangos kiabálás hallatszott. Ketten veszekedtek egymással, egy harmadik pedig a falon át dörömbölt nekik, hogy hagyják már abba.

Az első és a második emelet közötti lépcsőfordulóban egy szemeteszsák tartalma ömlött végig a lépcsőn.

Amikor odaértek, Alex bedörömbölt a 212-es ajtaján, majd várt néhány másodpercet. Azután újra dörömbölt, és bekiáltott.

-  Crystal! Beszélnünk kell veled!

A nyomozó váltott egy pillantást a társával, majd megpróbálkozott a kilinccsel. Az ajtógomb elfordult.

-  Ilyen helyen aligha hagynak csak úgy nyitva egy ajtót - jegyezte meg Judd.

-  Legfeljebb akkor, ha robbanóanyagot drótoztak rá - tette hozzá Alex. Előhúzta a pisztolyát. - Te maradj a folyosón! - utasította Besst, anélkül, hogy ránézett volna. Azután Judd-dal belökték az ajtót, tüzelésre készen tartva fegyverüket.

A lány nem mozdult egy tapodtat sem, ahogy parancsolták neki, de így is belátott a lakásba. Crystal nem ment sehová aznap, de többé nem is mehetett. Bess döbbenten bámult arra, amit a szoba közepén álló lerobbant ágyon szétterülve látott. A nyitott ajtón keresztül az orrát megcsapta az oszlásnak indult holttest szaga.

Tompán hallotta, ahogy a nyomozó felindultságában káromkodik egy sort, majd a testével eltakarja előle ezt a borzalmas látványt.

Bess másra sem tudott gondolni, mint hogy nagyon fázik. Úgy, mint még soha.

-  Menj le az előcsarnokba!

A lány nagy nehezen felemelte a fejét, hogy a nyomozó szemébe nézzen. A vad haragtól, amit Alex tekintetében látott, átjárta a testét a borzongás.

- Tessék?

A férfi nehezen állta meg, hogy ne kezdjen újra káromkodni.

-  Menj le a földszintre! - Alex megszorította Bess vállát, hogy magához térítse egy kicsit, de nem sokra ment vele. - Hallod, amit mondok? - kérdezte tőle halk, nyugodt hangon.

-  Igen. - A lány megnedvesítette az ajkát. - Igen, ne haragudj!

-  Menj le és maradj az előcsarnokban! Ne mondj semmit és ne csinálj semmit, amíg én meg Judd le nem megyünk érted. Rendben? - Finoman megrázta Besst, miközben az járt a fejében, mihez kezd, ha a lány ott helyben összeesik és a karjába zuhan. - Meg tudod csinálni?

Bess zihálva vette a levegőt, de rábólintott.

- Rendben vagyok. Ne aggódj miattam! - suttogta, majd elindult lefelé a lépcsőn.

- Nem kellett volna látnia ezt - jegyezte meg Judd. Ő is hányingerrel küszködött.

- Ezt senkinek sem kellene látnia. - Alex igyekezett félretenni az érzelmeit, és becsukta maga mögött az ajtót.

Amikor a helyszínelés véget ért, és kocsiba szálltak, a lány egész úton szótlanul ült a hátsó ülésen. A kapitányságon helyet foglalt ugyanabban a székben, amelyben délelőtt is ült.

Órák teltek el, végtelenül lassan. Bess egy alkalommal kiugrott, hogy szendvicset hozzon a nyomozónak meg a társának. Ha Alexnek át kellett mennie egy másik szobába, Bess némán követte. Körben, a falon, elborzasztó képeket látott kitűzve. Próbált nem nézni rájuk. Leült egy székre, és végighallgatta a nyomozók helyzetértékelését a legújabb gyilkosság ügyében.

Alex mindvégig nem szólt Besshez egy szót sem. Még akkor is néma maradt, amikor a szolgálati ideje lejárt, és hazaindultak. A mély hallgatás közepette pedig egyre halmozódott benne a harag meg a feszültség. Csak akkor lelt rá a hangjára, amikor beléptek Bess lakásába, és becsukódott mögöttük az ajtó.

- Eleget láttál? - kérdezte indulatosan.

Besst a végletekig kimerítette ez a nap. Halálosan kimerültnek érezte magát, de a szíve majd megszakadt Alexért. Ezért úgy döntött, ha kiabálnia kell, hát hagyja kiabálni a férfit.

- Hozok neked egy italt - ajánlotta csendesen, de a nyomozó elkapta a karját, és visszarántotta.

- Mindent feljegyeztél? - Alex szabadjára eresztette a haragját. - A nézők viszontláthatnak ebből valamit a kedvenc sorozatukban?

- Sajnálom - Bessnek semmi más nem jutott az eszébe. - Alexi, én annyira sajnálom... - Vett egy mély levegőt. - Muszáj innom egy brandyt. Hozok egy pohárral neked is.

- Tökéletes. Micsoda érzékenység! Csak egy italra van szüksége. A lány egy üveggel tért vissza.

-  Fogalmam sincs, mit akarsz hallani tőlem. - Töltött a brandyből két pohárba. - Bocsánatot kérek, amiért éppen a mai nap kellett melléd szegődnöm. Bocsánatot kérek, amiért kellemetlenül érint, hogy én is láttam mindent azon a szörnyű helyen. - A férfi felé nyújtotta a brandyt, de az nem vette el tőle az italt. - Én szívesen kimondom a kedvedért, amit hallani akarsz.

Alex azonban nem tudta túltenni magát a történteken. Épp ő vitte oda a lányt, ahol olyan borzalom tanúja lett, amit minden bizonnyal soha nem felejt el majd életében.

- Nem lett volna szabad ott lenned.

Bess felsóhajtott, és félretette a két poharat.

- Te is ott voltál. Te is láttad.

A férfi szeme haragosan villant.

- Ez az én rohadt munkám!

- Tudom. - A lány megsimogatta a nyomozó arcát. - Tudom.

Alex elkapta Bess csuklóját. Tartotta egy darabig, de azután elengedte, és hátat fordított neki.

-  Nem akarom, hogy ezután bármi ilyesmit láss.

-  Ezt nem ígérhetem meg neked. - Bess hátulról a férfi dereka köré fűzte a karját, és az arcával a hátához simult.

A férfi arcára kiült a fájdalom.

- Nem lett volna szabad hagynom, hogy velem gyere. Az életemnek ez a része nem tartozik rád.

- Minden rám tartozik, ami érint téged! - jelentette ki határozottan Bess, és az arcára a bánat helyébe az eltökéltség kifejezése költözött.

Alex csak meredt rá néhány másodpercig. Ellentétes érzések között vergődött. Azután lassan közelebb hajolt a lányhoz.

-  Fogalmam sincs, mit mondjak neked.

-  Nem is kell mondanod semmit. Most már felesleges minden szó.

Alex értette, mit ajánlott neki Bess. Megértette, még mielőtt az ajkuk összeért volna. És vágyott is rá, vágyott a lány után. Szeretett volna eggyé olvadni vele, hogy végre elfeledkezhessen az egész világról.

Végigfuttatta ujjait Bess haján. Eljátszadozott a mindenfelé álló, rakoncátlan tincsekkel.

-  Milyen szabályok szerint is játszunk?

A lány ajka futólag megérintette Alex száját.

-  Majd menet közben kitaláljuk.

A férfi fojtott mormogása jelezte egyetértését. Szorosabban ölelte magához a lányt.

- Akarlak. Szükségem van rá, hogy veled legyek. Azt hiszem, megőrülnék, ha a mai éjszakát nem tölthetnénk együtt.

-  Itt vagyok. Itt vagyok neked.

- Bess... - Alex a lány arcát csókolgatta gyengéden. - Szerelmes vagyok beléd!

A lány szíve mintha kihagyott volna egy ütemet. Még soha nem érzett ilyet.

- Alexi...

- Ne mondj semmit! - A férfi Bess szájára tapasztotta az ajkát. - Ne mondd ki! Neked ez túl könnyen megy. Csak gyere velem az ágyba! - Alex a lány nyakába temette az arcát. - Az isten szerelmére, hagyd, hogy végre az ágyamba vigyelek!

8. FEJEZET

Bess elolvasott életében számtalan verset és elbeszélést, sőt, maga is írt már eleget, de nem sejtette, hogy a szerelem meg a fájdalom a valóságban is így együtt járhat, és ennyire mélyen megsebezheti az embert.

Egyszerűen nem tehettem mást, nyugtatgatta magát a lány, miközben összeölelkezve a hálószoba felé vezető lépcsőn imbolyogtak. Csak a mai estén kell túlesnie, és holnapra minden fájdalom nyomtalanul elillan.

Amikor felértek a folyosóra, a férfi újra csókolni kezdte. Bessből feltört az első tehetetlen sóhaj. A nyomozó ajka mohón futott végig az arcán, az ölelése pedig egyre szorosabbá vált.

A lány keze remegett, amikor nekilátott kigombolni Alex dzsekijét. Soha egyetlen férfi sem váltott ki belőle még ilyen izgatottságot. Ahogy sikerült megszabadítania végre a dzsekijétől, és megragadhatta széles, izmos vállát, már tudta, eddig ismeretlen élmények várnak rá.

Annyi mindent készült először megtenni ma!

Alexnek még lélegezni is nehezére esett felindultságában. Érezte, hogy a lány teste didereg egy picit, és hallotta a Bess torkából feltörő fojtott kis hangokat. A folyosó pedig végtelenül hosszúnak tűnt... A nyomozó a karjába kapta a lányt, majd találomra a legközelebbi ajtó felé indult.

- Ajánlom, hogy ez legyen a hálószoba!

-  Mmmm... - Bess ajkával a férfi szája felé közeledett, közben pedig ujjaival az ingének kigombolásán serénykedett.

Alex megérezte a lány illatát. Éppen a hálószoba küszöbét lépte át, amikor megcsapta, és egyből a hatása alá került. Kezét mohón járatta végig Bess testén. A lány selyemblúzt viselt, a nadrágja alatt pedig pamut alsóneműt és harisnyát, állapította meg a férfi. Az ágyat keresve gyorsam körülnézett a hálószobában. Az a sarokban várt már rájuk, rengeteg élénk színű párna virított a makulátlanul fehér lepedőn.

A nyomozó gyengéden az ágy szélére ültette Besst. A lány továbbra is összefonva tartotta karját a férfi nyaka körül.

Alexnek ki kellett egyenesednie, ezért gyorsan megcsókolta a lányt a szemöldöke felett.

- Muszáj levetnem a fegyveremet.

Kapkodva kioldotta a pisztolytartó hevederét, és a padlóra dobta a revolvert. Utána az ágyra dőltek, és összeölelkezve hemperedtek néhányat a lepedőn.

- Érezni akarlak magam alatt - vonta el a száját Alex a lánytól egy pillanatra. -     Érezni akarom, ahogy ficánkolsz alattam.

A férfinak komoly erőfeszítésébe került, hogy ne tegye azonnal magáévá Besst, noha teste mihamarabb kielégülést követelt. Bár forrón lüktetett a vér az ereiben, csak óvatosan haladt előre, mert az átlagosnál többre vágyott ezúttal. Szép lassan kezdte megszabadítani a lányt a ruháitól, és hagyta, hogy Bess is ezt tegye vele.

A lány majd elolvadt Alex gyengédségét tapasztalva. Tudta, érzékelte, hogy az ágy mellett egy fegyver hever a földön, amellyel ez a férfi ölt is már, legalább egyszer. A nyomozó kezei azonban egy úriember tapintatával suhantak végig a bőrén. Törődéssel. Szeretettel.

A férfi a nyakát kezdte csókolgatni, azután elindult lefelé. Lassan, megfontoltan.

Bess értette már, milyen az, ha valakinek fáj, annyira vágyik az eggyé olvadás után. A teste követelte a vad kibontakozást, a csípője kihívóan felemelkedett, de Alex csak csókolgatta tovább, kínzó alapossággal végighaladva testének minden apró porcikáján.

Amikor a nyelve Bess mellét érintette, a lány hangosan felnyögött, a férfi pedig kinyitotta a száját, és az elviselhetetlen gyönyör magasságába repítette a lányt.

Bess nyöszörögve próbált a férfihoz simulni ott, ahol a leginkább várta már, hogy összeérjen a testük, de Alex egyelőre nem hagyta. A lány combjai közé nyúlt, majd keze eltűnt a pamut alsónemű alatt.

A gyönyör szinte az eszét vette Bessnek. Hallotta, ahogy hangosan kiáltja a férfi nevét, azután kiáltása vad sikollyá változott. A teste egészen elernyedt, Alex pedig elégedetten nyögött fel felette.

Istenem, gondolta a lány, még sohasem éltem át ilyesmit. Gyengének érezte magát, tehetetlennek, ugyanakkor pedig boldogabbnak, mint eddig bármikor. A szavak feleslegesek lettek volna. A férfi is látta azonnal, hogy Bess immár testestül-lelkestül az övé.

A lány terjesen kiszolgáltatta magát neki, és Alex ettől erősnek érezte magát, hatalmasnak. Amilyen gyorsan lehetett, megszabadította Besst az alsóneműjétől, és belésiklott egy pillanat alatt. Egyszerre kiáltottak fel a gyönyörtől mind a ketten.

Úgy helyezkedtek, hogy a testük minél tökéletesebben forrhasson egybe. Először csak lassan mozogtak, de azután nem bírtak már uralkodni magukon, és egyre jobban hatalmába kerítette őket a szenvedély. A beteljesedés pillanatában szinte egyszerre kiáltották egymás nevét.

Bess tökéletesen elégedettnek és békésnek érezte magát, miközben arcát Alex mellkasán nyugtatta. Azóta feküdt így, a férfi oldalához gömbölyödve, amióta mámoros szeretkezésük után szétváltak. Jólesően beleborzongott, amikor Alex végigfuttatta ujját a gerince mentén.

- Nem akarod újra azt mondani nekem? - kérdezte Bess. -Mit?

A lány megcsókolta Alexet, és érezte, hogy a férfi szíve sebesen ver.

- Hát azt, amit minden nő szeret hallani.

-  Szeretlek. - A nyomozó gyengéden Bess ajkára helyezte a kezét. Nem akarta, hogy a lány is elismételje ugyanezt. Fájdalmat okozott volna vele, mert Alex úgy érezte, a lány számára ezek a szavak nem ugyanazt jelentik.

Bess örült, hogy sötét volt a szobában, mert így Alex nem láthatta, hogy a mosoly lehervadt az arcáról.

-  Még ezek után sem akarod, hogy kimondjam, amit érzek? - kérdezte csalódottan.

Alex kétségbeesetten arra gondolt, minden vágya, hogy egyszer ezt hallhassa a lánytól. De még nem jött el az a pillanat.

- Jobb, ha nem erőltetünk semmit - felelte kitérően, miközben ujjaival a lány arcán kalandozott. - Inkább meséld el, hogyan törted el az orrod!

Bess hallgatott egy darabig, majd csibészesen elmosolyodott.

- Bunyóztam.

Alex felkacagott, és szorosan magához húzta a lányt. - Magamtól is kitalálhattam volna.

-  Még a bennlakásos iskolában történt - folytatta Bess. - Tizenkét éves voltam, egy igazi rút kiskacsa. Vézna, ágas-bogas hajjal, idétlen arccal.

-  Szeretem az arcodat. És a hajadat. - A férfi keze a lány mellére simult. - Meg persze a testedet is.

- De nem ismertél engem tizenkét évesen. Abban a korban, ha valaki elüt az átlagtól, azt egyből ugratni kezdik.

- Tudom.

Bess érdeklődve kapta fel a fejét.

- Tényleg?

-  Csak ötéves koromban kezdtem angolul tanulni. Amíg apámnak nem indult be az üzlet, nehéz időket éltünk. - Alex mélyen beszippantotta a lány hajának illatát. - A bátyám kinőtt ruháit hordtam, és én voltam az utcában, ahol laktunk, az ukrán kiskölyök. Akkoriban pedig az, aki a Szovjetunióból jött, nem örvendett túl nagy népszerűségnek. Bess együtt érzően egy puszit nyomott a férfi arcára.

-  Nem lehetett könnyű neked.

- A családom szeretete kárpótolt mindenért. Az iskola persze eleinte tényleg nagyon keménynek bizonyult. Sokat gúnyoltak, és állandóan játszótéri bunyókba keveredtem. Ráadásul több szülő is nehezményezte, hogy a gyerekének egy ruszkival kell egy iskolába járnia. Hiába magyaráztuk, hogy mi ukránok vagyunk. Szóval, néhány monokli meg egy-két betört orr után kiérdemeltem bizonyos tiszteletet a többiektől, a családommal pedig szépen lassan beolvadtunk a környezetünkbe.

-  Hol nőttél fel?

- Brooklynban. A szüleim most is ott laknak. Ugyanabban a házban. - Alex megrázta a fejét, és elhúzódott a lánytól. - Mondd csak, miért van az, hogy rólam beszélgetünk, amikor én kérdeztelek téged?

-  Mert szeretlek hallgatni.

- Tehát bunyóztál... - noszogatta Besst a férfi. A lány sóhajtott egyet.

-  Meggyúlt a bajom egy amolyan tinilányklikkel, a legnépszerűbb csajok csapatával. Én voltam a csúfság, akibe a leginkább szerettek belerúgni.

- Te nem lehettél csúfság.

-   Ugyan, dehogynem! Ráadásul jól is tanultam, szinte minden tárgyból én lettem az osztályelső. Mindig szívesebben vettem a kezembe egy könyvet, mint hogy a többi lánnyal cseverésztem volna. így aztán hamar megutáltak. Nyeszlett Bessnek hívtak, meg efféléket mondtak rám. - A lány szünetet tartott, és megigazította maga mögött a párnákat. - A lényeg, hogy egy keménynek ígérkező történelemvizsgára készültünk éppen, és az egyik ilyen csajszi szeretett volna puskázni rólam, hogy ne bukjon meg. Ő aztán tényleg tökéletesen nézett ki, szív alakú arccal, hosszú, szőke hajjal. Amolyan mindenki kedvence, érted.

-  Persze, afféle modellnek való.

-  Igen. Szóval ő, aki korábban pokollá tette az életemet, kitalálta, hogy biztosan rá tud venni, segítsek neki, pusztán azzal, ha egy-két napig a szokásosnál kedvesebb lesz velem. Megengedte például, hogy egy asztalnál üljek vele az ebédlőben.

- Te pedig nem értékelted a rendkívüli megtiszteltetést...

-  Egyébként sem segítek csalni senkinek. Ez a kiscsaj persze meg is bukott a vizsgán, a szüleit pedig behívatták fogadóórára. Ezek után természetesen ott rúgott belém, ahol tudott. Bejött a szobámba, és összetörte vagy tönkretette mindenemet, ami a kezébe került. Azután egyik nap, a kosárlabdapályán...

-  Nem mondod, hogy kosaraztál?

-  Én voltam a csapatkapitány - húzta ki magát még most is büszkén a lány. - Mindegy, a lényeg az, hogy egy fontos meccsen a kis alattomos kígyó elgáncsolt engem. Ráadásul az ellenfél csapatában játszott néhány barátnője, akik állandóan belém könyököltek.

Alex ösztönös felháborodásában közelebb húzta magához Besst.

- A szemét kis tyúkok...

A lánynak jólesett a megértés, és boldogan simult a férfihoz.

- Ekkor döbbentem rá, a békeszeretet erkölcsileg biztos nagyon értékes dolog, de alapvetően csak arra jó, hogy mások a porba tapossák az embert. Az egyik kémiaóra után megvártam a kiscsajt a labor előtt. Eleinte csak csúnyákat mondtunk egymásra, de persze az efféle szóváltásban egyértelmű fölénnyel bírtam. Ezért aztán lökdösődés lett a dologból. Közben szép kis tömeg gyűlt körénk nézőnek. Ő ütött először. Nem számítottam rá, és telibe találta az orromat. Mondanom sem kell, ezek után kétszeres elszántsággal harcoltam.

-  Ettől végre észhez tértek, remélem.

- Mondjuk. Hárman kellettek hozzá, hogy lehámozzanak arról a kis kígyóról, és mire sikerült nekik, már kapott tőlem két monoklit, a bébikék szemecskéje alá, felrepedt a szája, és attól tartok, egy-két gyöngyfehér fogacskája is bánta a dolgot.

-  Gondolom, ez nagy elégtétel lehetett neked.

- Jót tett az igazságérzetemnek - sóhajtott fel Bess. - Én inkább így fogalmaznék.

Alex megfogta a lány kezét, ökölbe gyúrta, és a szájához húzta, hogy megcsókolja.

-  Mit kaptál a bunyóért?

- Szobafogságot. A szüleimet viszont annyira megdöbbentette a magatartásom, hogy azonnal átírattak egy másik iskolába. Ennél jobb talán nem is történhetett volna velem. Tiszta lappal kezdtem. Továbbra is csúf maradtam, de megtanultam megállni a magam lábán.

A férfi Bess fölé hajolt, és megcirógatta az arcát.

-  Hallgass ide! Te gyönyörű vagy.

A lány szórakozottan elmosolyodott.

-  Persze.

Alex nem viszonozta a mosolyt. A gyér fényben is látszott, hogy elkomolyodott az arca.

-  Komolyan mondtam. Azóta nem bírlak kiverni a fejemből, amióta először találkoztunk.

-  Mert érdekesnek találtál - vont vállat Bess. - Szokatlannak.

-  Gyönyörűnek - helyesbített a férfi. - Az elefántcsontszín bőröd, a tűzvörös hajad, azok a zöld szemeid... A helyes kis szeplőid... Gyönyörű vagy.

-  De hiszen már lefeküdtem veled, Alexi! - felelte visszafogottan Bess. - Felesleges bókolnod. - A lány elmosolyodott, és a férfi nyaka köré fűzte a karját. - Hallottad már a mondást, hogy a tett többet ér minden szónál?

A férfi felhúzta a szemöldökét.

-  Hát, ha ragaszkodsz hozzá...

- Naná, hogy ragaszkodom - vágta rá Bess, mielőtt összetapadt volna a szájuk.

Bess valósággal becsörtetett az irodába. A táskája az oldalát verdeste a nagy sietségben.

- Jó kifogásom van! - kiáltotta előre Lorinak, mivel tíz percet késett. Barátnője éppen a kávéfőző körül serénykedett

-  Semmi baj. Még én sem kezdtem neki a munkának.

- Te sem? - Bess ledobta a táskáját, és a vállát nyújtóztatta. - Hogy lehet ez? Nemzeti ünnep van? - viccelődött, miközben maga is a kávéfőzőhöz lépett, hogy igyon egy pohárral. - Ezt a kifogást talán okosabb lenne eltennem valamikor későbbre, de úgysem bírom ki, hogy ne meséljem el...

-  Na, mindjárt kifúrja az oldalamat a kíváncsiság!

-  Képzeld, Alexivel voltam.

- Tegnap?

Bess szélesen elmosolyodott.

-  Igen, de éjjel is. Jaj, Lori, ez hihetetlen! Én még soha nem éreztem ilyesmit senki iránt sem!

A barátnője meglepetten kapta fel a fejét.

-  Ezt ismételd csak meg!

-  Még soha nem éreztem ilyesmit senki iránt sem.

- Jesszusom! - kiáltott fel Lori, azzal hátradőlt a székében. - Te komolyan beszélsz.

- Ez most annyira más! - Bess az arcához kapta a kezét izgatottságában. - Ijesztő is, fáj is egy picit, néha pedig annyira félek, hogy egyszer csak megjön a józan esze Alexnek, és rádöbben, nem is tetszem neki annyira. - A lány csüggedten ejtette le a kezét. - Nem értem, elvégre most felszabadultnak kellene lennem...

-  Nem - rázta meg a fejét határozottan Lori. - Korábban mindig itt hibáztál. Ennek a dolognak éppen ilyennek kell lennie. Nehéznek, félelmetesnek, egyszóval valóságosnak.

- A szívem állandóan összeszorul.

-  Helyes.

-  És... és... - Bess félrerakta a másik széket az útból, hogy zavartalanul járkálhasson fel és alá. - A gyomrom az egyik percben görcsbe rándul. A következő percben meg repesek a boldogságtól. A múlt éjjel, amikor együtt voltunk... - Nem, azt nem lehet szavakba önteni, gondolta Bess. - Lori, esküszöm neked, én mással még nem éreztem magam soha ilyen csodálatosan. Ma reggel pedig, amikor felébredtem Alexi oldalán, nem tudtam eldönteni, hogy sírjak-e vagy nevessek.

Lori felállt, és a kezét nyújtotta a lánynak.

-  McNee kisasszony, gratulálunk! Maga célba ért.

- Hát, úgy tűnik. - Bess örömében a barátnője nyakába vetette magát. - Miért nem mondtad el nekem soha, hogy ez ilyen érzés?

-  Mert ezt magadnak kell felfedezned. És vele mi a helyzet?

-  Szeret engem. - A lány kissé zavarban érezte magát. Néhány könnycsepp csordult ki a szeméből. Felpattant, és egy zsebkendőt halászott elő a táskájából. - Többször is elismételte. De...

-Ó - ó!

-  De nekem nem hagyja, hogy megmondjam, mit érzek iránta. - Bess szipogott egy picit. - Istenem, de fáj! Alexi nem bízik meg bennem eléggé. Azt hiszi, most is csak úgy érzek, mint a korábbi alkalmakkor. Persze, miért ne hinné?

-  Elég lenne vetnie rád egy pillantást.

-  Én megértem őt. - Bess valamelyest megnyugodott, és kifújta az orrát. - Bizonyítanom kell. Pedig én tényleg annyira szeretem!

Lori végigsimított a lány haján.

- Az lesz a legjobb, ha beszélsz vele erről is.

-  Már próbáltam. De nem akarja hallani, mit érzek. Azt szeretné, ha minden maradna úgy, ahogy van.

Lori felvonta a szemöldökét.

-  Miért, te mit szeretnél?

-  Boldoggá tenni őt - felelte Bess, miközben az összegyúrt papír zsebkendőt a táskájába gyömöszölte. - Sejtem, milyen nyafka kis libának látszhatok. De te tudod, hogy nem vagyok az!

-  Ki, ha én nem? Nekem inkább olyan nőnek tűnsz, akit először szédített meg igazán a szerelem.

Bess halványan elmosolyodott.

-  És innentől rosszabb lesz vagy jobb?

-  Mindkettő egyszerre.

- Ez aztán a jó hír! - Bess felemelte a kávéját, azután újra félrerakta. - Lori, van még valami.

-  Mi jöhet még? - kérdezte a barátnője.

- Alexi azt akarja, hogy vacsorázzak vele meg a családjával vasárnap.

Lori hangosan felkacagott.

-  Hazavisz téged, hogy megmutasson anyucinak?

-  Meg az apjának - szúrta közbe Bess. - És természetesen a testvéreinek, az unokahúgainak, unokaöccseinek. Havonta kétszer-háromszor össze szokott ülni a nagycsalád egy-egy ilyen közös ebédre.

- Az a férfi alighanem megőrül érted.

-  Igen. - Bess lehunyta a szemét, és visszaült a székébe. - A családtagjai nagyon fontosak számára. Ezt érezni abból, ahogy beszél róluk. - A lány újabb zsebkendőt vett elő, és módszeresen cafatokra tépte, miközben beszélt. - Találkozni akarok velük. Tényleg. De mi lesz, ha nem tetszem nekik?

-  Szerintem rosszul állsz hozzá az egészhez. Ha a szokásos Bess McNee-t adod elő nekik is, meg fognak őrülni érted.

-  De mi van akkor, ha...

- Inkább mi lenne... ha végre összeszednéd magad? - Lori most felvette az olvasószemüvegét. - Próbálj meg ebből a gyötrődésből valami igazán szívszorító jelenetet gyúrni Storm és Jade számára. Tévénézők milliói lesznek majd hálásak érte.

Bess vett egy mély levegőt, és bólintott.

-  Jól van, jól van. Lehet, hogy ez segíteni fog. Ráadásul, ha nem végzünk délig, az baj, mert akkorra jön Rosalie a szokásos megbeszélésünkre.

- Hát, barátom - szólt Lori, figyelmeztetően meglóbálva a ceruzáját -, az a nő aggaszt engem egy kicsit.

-  Rosalie miatt ne fájjon a fejed! Tudom, hogy mit csinálok.

- Azt hiszem, ezt sokszor hallottam már tőled.

Bess elmosolyodott, de már nem figyelt Lorira. Hagyta, hogy elragadja a képzelete.

- Tehát akkor, jön Storm és Jade... - Lehunyt szemmel látta maga előtt a jelenetet. - Összeszaladnak a vasútállomáson, és...

9. FEJEZET

Bess kénytelen volt elismerni, hogy igencsak szorongva gondol az elkövetkezendő látogatásra, amikor leparkoltak néhány méterre Alex szüleinek házától. Ahogy kiszálltak, a lány végigfuttatta tekintetét a terebélyes fákon, a frissen festett házakon, a nyíló virágokon és a járdán összeverődött gyerekseregleten.

-  Klassz környék.

A kölykök többsége biciklizett vagy gördeszkázott. Néhányan közülük köszöntek, amikor észrevették Alexet. Bess láttán pedig többen feltartott hüvelykujjal és hangos füttyökkel jelezték elismerésüket.

- Ó, akkor az első kis siker már meg is van! - A lány könnyedséget színlelt, de valójában összeszorult a gyomra idegességében. - Te is bicikliztél ebben az utcában annak idején?

-  Naná!

Bess igyekezett megőrizni a nyugalmát, miközben a ház felé közeledtek.

- Nyaranta ültél a padkán a többi sráccal, és ment a nagy halandzsázás a nőügyekről?

- Nekem nem kellett halandzsáznom - vigyorodott el Alex. Azután a lépcső teteje felé nézett, ahol a nyíló ajtóban Mihail jelent meg, Griff-fel a karján.

- Már megint elkéstél - kezdte a bátyja, azzal lefelé indult a lépcsőn.

- A munkám az oka.

-  Ő mindig elkésik - mosolygott a lányra Mihail. - Tehát te vagy Bess.

-  Igen. Hello! - Kezet szorítottak, és a lány érezte, a szelíd külső mögött iszonyatos erő rejlik. Griff eközben puszikat osztogatott, előbb Alexhez hajolt, azután Bess következett. A lány nevetve viszonozta a csókot. - Szervusz, te kis csibész!

- Griff kedveli a hölgyeket - magyarázta Mihail. - A nagybácsikájával mutat rokonságot ezen a téren.

-  Ne kezdd megint! - morogta Alex.

Mihail azonban rá sem hederített, inkább Bess arcát kezdte el tanulmányozni.

-  Piszkos lett az arcom? - kérdezte zavartan a lány.

- Nem, elnézést! - Mihail elkapta róla a pillantását, és a testvéréhez fordult. - Fejlődni látszol, Alexi - jelentette ki ukránul. - Ez a lány megér egy-két verejtékes reggelt a konditeremben.

- Tak. - Alex megcirógatta Bess nyakát. - Ha ezt elmondod neki, álmodban megfojtalak, ígérem.

Mihail szélesen elvigyorodott. Ördögi a hasonlóság a két férfi közt, állapította meg a mosolyuk láttán Bess. Isten óvja a közelükbe kerülő nőket!

- Valami titok? - érdeklődött a lány az ukrán szavak hallatán.

- Inkább csak rossz modor - felelte elnézést kérőén Mihail. - Éppen az öcsém ízlését dicsértem. Nos, menjetek csak be! Griff nézni szeretné még egy kicsit a srácokat idekint az utcán.

-  Sydney? - kérdezte Alex.

-  Itt van, de nagyon fáradt.

- Túl sokat dolgozik.

-  Hát... - Mihail újfent elvigyorodott. - Meg aztán terhes is. Alex meglepetten kapta fel a fejét.

- Komolyan? - Boldogan magához ölelte a testvérét, és meglapogatta a hátát. - Örülsz neki?

-  Mi az hogy! Igazi nagycsaládot akarunk.

-  Kezdetnek nem is rossz. - Alex megfogta Bess kezét, miközben Mihail a vállára kapta Griffet, és elindult a többi gyerkőc felé. - Alig szoktam meg, hogy a bátyám apa lett, erre már jön is a következő...

A lány egészen elfeledkezett az idegességéről. Talán Griff örömteli puszija lehetett rá ilyen jó hatással. Átkarolta a nyomozó derekát.

-  Gyerünk, Alex bácsi! A többieket is látni akarom.

-  Hangosak ám! - figyelmeztette a férfi, amikor az ajtó elé értek.

-  Engem nem zavar.

-  És folyton kíváncsiskodnak.

- Akárcsak én.

Alex kissé megilletődötten simogatta meg a lány arcát.

- Annyira szeretlek, Bess!

Csakugyan nagy lármát csapnak, ismerte el magában a lány. Mindenki egyszerre beszélt, és a nagy, lógó fülű kutya állandóan ugatott, körbe-körbe szaladgálva a nappaliban.

Bess pillanatok alatt Alex apja, Jurij mellett találta magát, és minden részletre kiterjedő kihallgatásnak nézhetett elébe.

- Tehát a tévének írsz történeteket? - Az öreg helyeslően bólogatott. - Nyilván eszes teremtés lehetsz.

- Hát, van egy kis eszem. - A lány Zackre mosolygott, aki hozott neki egy pohár bort.

-  Rachel szerint nem is kevés. - Zack a felesége felé hunyorított, aki kezét óriásira nőtt hasán nyugtatva ült. - Mostanában nézi a sorozatot.

-  Igazán?

- Be kell ismernem, eleinte csak kíváncsiságból lestem bele. - Rachel megpróbált kényelmesebben elhelyezkedni, de végül csak csalódottan legyintett egyet. - Miután találkoztunk, felvettem néhány részt videóra. Hamarosan azonban megértettem, milyen könnyű függővé válni tőle. Azt hiszem, nem ismerem még fel az összes szereplőt kapásból, de nagyon szórakoztatónak találom az epizódokat. Nick is velem nézte őket - pillantott a sógorára Rachel.

A fiatalember nem vörösödött el, de az arca azért megrándult egy picit.

-  Csupán azért ültem le melléd, hogy társaságod legyen. Igazából oda sem figyeltem, csak a pipiket lestem.

-  Mind ezt mondja! - mosolygott rá hamiskásan Bess. Tetszett neki Nick. Kár, hogy nem színész, gondolta. Az a merengő tekintet, a loboncos szőke haj nagyon jól mutatna a képernyőn. - Egyébként neked melyik tetszik a legjobban, Nick?

A fiatalember eltűnődött.

- Én Jade-et választanám. Mert hát vonzódom az idősebb nőkhöz... Zack hátulról rávetette magát, és szorítóba fogta a nyakát.

-  Hé! - nevetett Nick, és meg sem próbált szabadulni a fogásból. -Mi csak beszélgetünk. Alex szíve hölgyét szórakoztatom éppen.

-  Mi lenne, ha a másik szobában végeznél vele? - kérdezte sógorától Alex. - Enni szeretnénk.

- Én is sokszor nézem a sorozatodat - szólt közbe Nádja, aki éppen akkor dugta elő a fejét a konyhából. Alex édesanyjának szép arca egészen kipirosodott a sütés-főzés közepette. - És nagyon szeretem.

- Hát, azt a Vickit én is szívesen bámulom - jegyezte meg Zack, aki már a felesége mögött állt, és az asszony vállát masszírozta.

-  A férfiak mindig az ilyen olcsó kis cafkákra buknak - vágta rá Rachel. - És te, Alex? Neked is vannak titkolt bűneid?

- Én nem nézem - rázta meg a fejét a férfi -, de Bessnek köszönhetően naprakész vagyok millbrooki ügyekben.

-  Szóval, hogyan ismerted meg Alexit? - vette vissza a szót most Jurij.

-  Letartóztatott.

A szobában mindenki meglepetten hallgatott egy darabig. A nyomozó gyilkos pillantást vetett Bessre. Azután felharsant a nevetés, olyan hirtelen, hogy a kutya megint nyüszítve kezdett fel és alá szaladgálni mindenfelé.

- Lemaradtam valami viccesről? - kérdezte Mihail, amikor belépett az ajtón, Griff-fel az oldalán.

-  Nem - kuncogott Rachel. - De azt hiszem, ami most következik, az vicces lesz. Gyerünk, Bess, ezt hallanunk kell!

A lány előadta hát a történetet. Alex vagy húsz alkalommal félbeszakította, hogy helyesbítsen vagy a saját nézőpontjából tálaljon egy-egy részletet. A többiek még akkor is hangosan nevetgéltek, és kérdésekkel bombázták őket, amikor Nádja buzdítására asztalhoz ültek és falatozni kezdtek.

-  Szóval, ő bevágott téged egy cellába, te meg gyorsan randit kértél tőle -jegyezte meg Mihail.

-  Hát... - húzta el a száját Bess. - Olyan aranyos tud lenni! Jurij szívből felnevetett, és nagyot csapott nyomozó fia hátára.

-  A nők mindig ezt mondják róla! Alex bekapott néhány szem krumplit.

-  Kösz, papa!

-  Nem árt az, ha vonzónak találják a nők az embert - hunyorított az öreg a felesége felé. - Mikor kiválasztod, melyik kell, csak úgy a karjaidba omlik.

- Hé, vénember, én választottalak téged! - perlekedett Nádja, miközben süteménnyel kínálta Nicket. - Olyan lassú voltál, mint egy medve... - Az asszony kereste a megfelelő szót. - Mint egy féleszű. - Rá sem hederített Jurijra, amikor az bosszúsan felhorkant. - Ha én nem kérem meg a kezét, talán még mindig csak randizgatunk. - Most kedvesen rámosolygott a vendégre. - A fiaim bezzeg soha nem viselkedtek félénken a lányokkal szemben.

- Minek is húznánk az időt? - Alex ösztönösen cselekedett. Bess felé fordult, és a kezébe fogta a lány arcát. A lány értetlenül nézett vissza rá, azután meglepetten fogadta a férfi csókját.

Bess persze nem tudhatta, hogy Alex még soha nem csókolt meg egyetlen nőt sem a családi asztalnál. így azt sem sejthette, hogy a férfi így jelezte szeretteinek: ez az a bizonyos nő, akire mindig is vágyott.

Miután mindenki alaposan megéljenezte őket, a lány zavartan köszörülte meg a torkát.

-  Nem - nyögte ki nagy nehezen. - Tényleg nem az a félénk típus. Nádja ünnepélyesen köszöntőre emelte a poharát.

-  Isten hozott minálunk! - szólt Besshez.

A lány zavarba jött egy kicsit, de gyorsan a pohara után nyúlt, amikor a többiek is csatlakoztak a köszöntőhöz.

-  Köszönöm - motyogta, majd megkönnyebbült, amikor mindenki újra beszélni kezdett.

Nagyon könnyű megszeretni ezeket az embereket, érezte Bess. Olyan nyitottak és melegszívűek, és annyira jól érzik magukat egymás társaságában. Az ö szülei soha nem folytattak volna ilyen vidám és bizalmas beszélgetést a családi asztalnál. Nem is övezték a lányukat annyi szeretettel meg gondoskodással, mint Nádja és Jurij a saját gyerekeit.

Bess eltűnődött, vajon nem ez hiányzott-e mindig is az életéből. A meleg családi légkör nélkülözése bizonyosan hozzájárult ahhoz, hogy gyermekkorában annyira gátlásos volt, felnőttkorában pedig, amikor ezért kárpótlást keresett, olykor egy kicsivel gátlástalanabb is a kelleténél.

Ekkor ismét megérezte magán Mihail pillantását. Elmosolyodott.

-  Már megint én vagyok a látnivaló? - kérdezte tréfásan.

-  Igen. Meg akarlak faragni.

-  Hogyan?

-  Az arcodat. - Mihail előrehajolt, hogy közelebbről is szemügyre vegye. A többiek közben zavartalanul folytatták a beszélgetést. - Káprázatos. Mahagóniból lesz a legjobb.

Bess értetlenül tűrte, hogy a férfi jobbra-balra forgassa az arcát, és minden szögből megnézze.

-  Ez valami tréfa?

- A férjem soha nem tréfál, ha a munkájáról van szó - jegyezte meg Sydney, Mihail felesége, miközben Griffet etette. - Igazából meglep, hogy eddig nem kért meg rá: ülj modellt neki.

- Modellt? - Bessnek végre összeállt a kép. - Jaj, hát persze! Stanislaski. A képzőművész. Hiszen én nagy rajongód vagyok!

-  Ha modellt ülsz nekem, választhatsz magadnak egyet a szobraim közül. Amelyiket csak akarod.

-  Ezt az ajánlatot aligha utasíthatnám vissza!

-  Remek! - Mihail elégedetten evett tovább. - Nagyon-nagyon szép lány - szólt Alexhez olyan természetességgel, hogy Bess önkéntelenül is elnevette magát.

-  Hova tetted a szemed? Mert azt látom, hogy amikor a feleségedet választottad, még megvolt.

Mihail büszkén cirógatta meg Sydney klasszikusan szép arcát.

-  Többféle szépség létezik. Szóval a jövő héten bejössz a műtermembe?

-  Ne is vitatkozz vele! - szóit Sydney, miközben megszorította Mihail kezét. - Nem járnál jól vele.

Az asztal másik végénél ülő Rachel hirtelen feljajdult. Nádja közelebb hajolt hozzá.

-  Mikor jött az utolsó? Rachel halkan sóhajtott.

-  Nyolc-tíz perce. Még elég enyhék.

-  Mi enyhe? - kapta fel a fejét döbbenten Zack. A szája tátva maradt. - Istenem, istenem! Most?

-  Nem most rögtön - próbálta megnyugtatni Rachel. A saját félelmével is igyekezett megbirkózni, és vett egy mély levegőt. - Azt hiszem, mamus tortájára marad még idő.

-  Itt vannak a fájások! - Zack tehetetlenül bámult hozzá hasonlóan rémült testvérére.

-  Nem állunk készen - pattant talpra Nick. - Erre még nem vagyunk felkészülve! Nekem kellene hívnom a doktort, de nincs nálam a száma!

-  Mamusnak megvan - csitítgatta a sógorát Rachel. Férje kezét is megszorongatta. - Ne izgasd magad, Zack! Még rengeteg időnk van.

-  Időnk? Egy frászt! Mennünk kell. Szerinted nem kellene már indulnunk? - kérdezte az ijedt apajelölt Nádjától.

Az asszony mosolyogva bólintott.

-  Számodra, Zack, biztosan az lenne a legjobb.

- Mamus...

Nádja ukránul szólt néhány kedves, megnyugtató szót a lányához.

- Fel kellene polcolni a lábát - javasolta Mihail. - Ez neked is segített, nem?

-  Igen - helyeselt Sydney. - De ezzel még várhatunk, amíg a kórházba nem ér.

-  Hívom a mentőt! - Most Alex pattant fel az asztaltól.

-  Ülj már le! - intette le bosszúsan Rachel. - Egy zsarura végképp nincs most szükségem.

-  Mentőre viszont igen...

-  Nem vagyok beteg, csak várandós.

- Vigyük a teherautóhoz! - Jurij készen állt, hogy a karjába kapja az ő kicsi lányát. - Hamar odaérünk.

Miközben a férfiak két nyelven élénk eszmecserét folytattak arról, mi lenne a helyes, Nádja kisurrant a konyhába, és felhívta Rachel szülészorvosát.

-  Én már csináltam ilyet - jelentette ki Alexnek Mihail. - Tudom, hogy mi a teendő.

-  Nevetséges! - Jurij mindkettejüket félretolta az útból, és a mellkasát döngette az öklével. - Én már négyszer csináltam végig. Ti zöldfülűek vagytok!

Közben Zack továbbra is a felesége körül sürgölődött.

-  Drágám, nem innál egy pohár vizet? Valami gyümölcslevet? - Rachel azonban ismét feljajdult, és a férfi arca halottsápadtra vált. - Megint? Ugye, még tíz perc sem telt el az előző óta?

- Eltöröd a karomat. - Rachel nagy nehezen kiszabadította a kezét, és Sydneyre nézett segítségért könyörögve.

-  Ebből elég legyen, mindenki hátráljon egy lépést! - szólalt meg határozott hangon a sógornője. - Alex, menj és szerezz egy párnát a nővérednek az útra! Jurij, készítsd elő a teherautót! Nick és Mihail, ti Griff-fel menjetek el Rachel lakására, és hozzatok el mindent, amire szüksége lehet! A kórházban találkozunk.

- Te hogy jutsz el oda?

-  Nekem itt a kocsim - szólalt meg Bess, aki eddig csak ámult a családi felbolydulás láttán. - Hárman beférünk.

- Remek! - Sydney megcsókolta a férjét, és kitessékelte a házból. - Induljatok! Zack, Nádja meg Jurij Rachellel mennek majd a kórházba. Én Alexszel és Bess-szel tartok.

Rachelt elérte a következő fájás. Utána megpróbált lassan, egyenletesen lélegezni, és elnézést kérőn nézett Bessre.

- Bocs... hogy így... alakult.

- Semmi baj. - A lánynak nehezére esett nem megkérdezni Racheltől, milyen érzés egy családi vacsora közepén elkezdeni a szülést, ám egy időre félretette a kíváncsiskodást.

-  Hívtam a doktort és Natasát - tért vissza a szobába Nádja. Megkönnyebbült, hogy Sydney ilyen remekül elrendezett mindent, amíg ő telefonált. - Natasa és a családja is jön.

-  Indulnunk kellene! - Zack talpra segítette Rachelt, azután még bizonytalanul megkérdezte. - Ugye, te is így gondolod?

Útban a kórház felé Bess és Sydney egészen összebarátkoztak. Ruhákról beszélgettek, fényt derítettek néhány közös ismerősre, és persze kitértek a Stanislaski család férfi tagjaira is.

Mire megtalálták a szülészetet, Rachelt már bevitték az egyik szülőszobába. Zack már túltette magát az első idegességén, Jurij pedig egy csomag szivart bontogatott éppen.

-  Még csak az elején tart - magyarázta nekik Nádja a folyosón. - Most örülne a társaságnak.

Alex azonnal becsörtetett a szülőszobába, Bess azonban habozott egy keveset.

- Nem akarok alkalmatlankodni - szabadkozott bátortalanul.

-  Hogyan is alkalmatlankodnál? Tekintsd úgy, hogy a családhoz tartozol! - biztatta őt Nádja. - Csak nem hoz zavarba egy gyermek születése?

-  Nem, dehogy! Hisz annyiszor leírtam már forgatókönyvekben. Ekkor Alex dugta ki a fejét az ajtón.

-  Ezzel kapcsolatban hol folytattál kutatásokat, Bess?

- Társul szegődtem egy szülészhez. - A lány szája szélén ismét felbukkant azaz ismerős gödröcske. - Sok kismama akadt, akik nem ellenezték, hogy végignézzem a szülésüket. Te láttál már ilyet?

-  Nem - bizonytalanodott el a nyomozó. - Vagyis... hát filmeken mutatták, de én magam soha...

- Jól van, na! - Bess felnevetett. Mintha olvasott volna a férfi gondolataiban. - Ne aggódj, majd fogom a kezed!

Kellemesen telt az idő a tágas, szellős szülőszobában. Vicceket meséltek egymásnak, régi emlékeket idéztek fel, mulatságos tanácsokat osztogattak Zacknek. Végül Mihail és Nick is befutottak Rachel holmijával. Griffet a Fedélközben hagyták, és Zack szakácsának, Riónak a gondjaira bízták. Nem maradt más teendő, mint várni.

Rachelnek egy idő után járni támadt kedve. Vele együtt sétálgatott fel-alá az egész társaság a folyosón. A hátát masszírozták felváltva, és mindenféle csip-csup dologgal szórakoztatták, hogy eltereljék a figyelmét a fájdalomról.

-  Látom, egyfolytában dolgozik az agyad! - fordult Alex Besshez. - Elárulod, mire gondolsz?

-  A rokonaidra - felelte a lány, körülnézve a teremben. - Még életemben nem láttam ilyet.

-  Miért? Hiszen ez természetes. Új tagja lesz a családunknak. Bess megsimogatta a férfi arcát.

-  Pont erre gondoltam. Hogy ettől vagytok ti olyan különlegesek.

- Örülök, hogy te is itt vagy velünk - nyomott egy puszit a lány homlokára Alex.

Nick egyik cigarettáról a másikra gyújtott, miközben idegességében fel-alá járkált a helyiségben. Mintha csak ő lett volna a leendő apuka.

-  Hogy s mint, kölyök? - sietett hozzá Alex.

-  Pokolian hosszú ideje vannak bent. - Nick remegő kézzel emelte a szájához a cigarettát. - Úgy értem, ahhoz képest, hogy Sydney Griff-fel csak néhány órát vajúdott. A fájások egyre hevesebbé váltak, Rachel pedig kiparancsolt engem, pedig videokamerát is hoztam... Miért nem csinálnak már valamit?

-  Ehhez nem igazán értek - töprengett el Alex. - Gondolom, egy gyerek csak akkor bújik ki, ha már eljött az ideje.

-  Már több mint hat órája várunk - aggodalmaskodott Nick.

-  Mintha hat napja várnánk - toldotta meg Zack, aki ebben a pillanatban tért vissza a helyiségbe. Kivette Nick kezéből a cigarettát, és szívott belőle egy mély slukkot. - Ha csak meglát, dühöngeni kezd. Értem már egy részét annak, amit mond, még ha nem angolul beszél is.

- Ez kedvező jel - próbálta megnyugtatni Bess. - Minden bizonnyal nemsokára jönni fog a baba.

- A doktort is megállás nélkül szidja. - Zack sóhajtott, és visszaadta a cigarettát Nicknek. - De őt legalább nem akarta megütni...

-  Ha nem talált el - szúrta közbe Alex -, akkor alighanem tényleg rossz bőrben lehet.

Zack nem bírt egy helyben maradni.

- Vissza kell mennem.

-  Menjünk mi is, legyünk ott mellette! - indítványozta Alex, de akkor egy nőt látott kilépni a liftből. - Tása! - kiáltotta.

- Jaj, Alex!

Bess ámulva nézte a közeledő nőalakot. Hosszú, sötét haja lobogott, ahogy feléjük sietett. A tekintetében aggodalom tükröződött, de a szája vidám mosolyra húzódott, amikor a nyomozó a karjába kapta.

- Alexi, hogy van Rachel?

-  Szidja a doktort, és pofonokat osztogat Zacknek. Natasa megnyugodott.

- Akkor, gondolom, minden a legnagyobb rendben. - Megfogta Nick kezét. - Ne aggódj annyira, Nick! Az unokaöcséd vagy unokahúgod nemsokára megszületik, hidd el! Spence egyébként most parkolja le a kocsit. Eredetileg otthon akartuk hagyni a gyerekeket, de annyira tiltakoztak, hogy végül elhoztuk őket is. Freddie lányom alig várja, hogy találkozzatok.

Nick arca felderült egy picit.

-  Hogy van Freddie?

-  Már magasabb nálam. És olyan csinos! Alex, merre van Rachel?

-  Gyere utánam! Ó, és bemutatom Besst.

- Bess? - fordult hátra Natasa. Természetesen hallott már a lányról. West Virginia, ahol éltek, igen messze esett New Yorktól, de a legfrissebb családi hírek mindig eljutottak hozzá telefonon. - Bocs! Nem vettelek észre.

-  Semmi gond. Nem csoda, ekkora izgalomban! - legyintett kedvesen a lány. - Pedig nincs miért aggódni, ha egy ilyen családba születik a kisbaba!

Natasa felvonta a szemöldökét. A tekintetéből derű áradt.

-  Rachel mondta, hogy kedvelni foglak. Remélem, lesz időnk beszélgetni egy keveset, mielőtt visszamennénk. Sajnálom, hogy ekkora a sietség...

-  Ne is foglalkozz velem! Nickkel lemegyünk a büfébe, és hozunk valami kaját az egész társaságnak.

Az elkövetkező három óra alatt Bess szendvicseket szállított a családtagoknak, meglovagoltatta a térdén Katie-t, Natasa legkisebb lányát, bemutatkozott Spence Kimballnak és játszott a férfi kisfiával. Azután megismerte Freddie-t, a bájos tinilányt, aki szemmel láthatóan halálosan bele volt zúgva Nickbe.

Bess mindennek a tetejében segített Mihailnak meggyőzni Sydneyi, hogy pihenjen egy keveset a váróhelyiségben, és szakított rá időt, hogy alaposan kifaggassa a nővérkéket néhány kórházi jelenettel kapcsolatban, amit feltétlenül be akart venni a sorozatba. Ráadásul mindvégig Alexet is nyugtatgatnia kellett, mert a férfi egyre idegesebb lett.

-  Már nem kell sokat várni.

-  Egy órával ezelőtt is ezt mondták. A lány vigasztalóan megölelte Alexet.

-  Már kitágult a méhszáj, és látszik a baba. Egyébként szerintem lány lesz.

- Te mindenhez értesz?

-  A kutatási szenvedélyem, tudod. - Bess a férfi vállára hajtotta a fejét. - Azon gondolkodtam az előbb, hogy tulajdonképpen már tizenkét babát segítettem a világra, köztük egy ikerpárt is.

A lány újra ásított, Alex pedig magához szorította.

- Te állva elalszol, Bess! Már rég haza kellett volna küldenem téged.

-  Hat ökörrel sem lehetne engem elmozdítani innen.

Hát nem, csakugyan nem, ismerte be magában Alex. És ez is hozzátartozott a lány szépségéhez.

- Tartozom neked.

-  Akkor... adós, fizess! - Bess felemelte a fejét, és átadta magát a csóknak.

- Mama! - Bár szívesen elnézte volna még testvérét, Mihail azonnal felpattant, amikor a szülei feltűntek a várószoba ajtajában.

-  Családunknak újabb tagja született - jelentette be ünnepélyesen Nádja. A szemében könnyek csillogtak. Jurij büszkén karolta át a feleségét.

-  Lány vagy fiú? - kérdezte egyszerre Alex meg Nick.

-  Vessetek rá egy pillantást magatok! Nemsokára kihozzák az ablakhoz.

-  Rachel most pihen. - Jurij félresöpört egy könnycseppet a szeme sarkából.

A társaság felkerekedett, és átvonultak egy másik helyiségbe, ahol a kémlelőablakon át vethettek egy pillantást a jövevényre.

- Nagybácsi lettem - jelentette ki Freddie-nek büszkén Nick. A lány arca egészen kipirult, amikor a fiú megölelte őt. - Hé, ott van Zack! -A fiatalember továbbra is átkarolva tartotta a lányt, amikor a bátyja megjelent az ablak túloldalán, apró, lepedőbe bugyolált kis csomagot tartva a kezében. A kis csomag éles hangon felvisított, Zack arcán pedig fültől fülig szaladt a mosoly.

A magasba tartotta a kisbabát.

- Lány! - állapította meg elérzékenyülten Alex, és hevesen magához ölelte Besst. - Gyönyörű!

-  Hú, ember! - sikerült kinyögnie Nicknek. - Ember! - tette hozzá még egyszer, azután oldalra pillantott, és csak ekkor fogta fel, hogy már egy ideje magához szorítva tartja Freddie-t, aki a hóna alá fészkelte be magát. Eleresztette a lányt, azután megcirógatta az arcát, az ujja hegyével felitatva róla egy könnycseppet. - Hát ez meg mi?

- Olyan megható ez az egész! - Freddie szeme könnyben úszott, hosszú szempillái pedig reszkettek, ahogy felnézett a fiúra. Nick önkéntelenül is arra a következtetésre jutott, hogy könnyen el tudna veszni a lány tekintetében.

Mihail súgott valamit a feleségének, mire Sydney bólogatott, és közben ő is a könnyeit törölgette az arcáról. Natasa, aki Freddie mögött állt, megigazította a karján Katie-t, és a férjéhez simult, aki egyik kezét Freddie, a másikat pedig alvó fia vállán tartotta.

-  Mindegyik újszülött olyan csodálatos! Spence megcsókolta a feleségét.

-  Csak szólj nekem, ha szeretnél egy újabb csodát látni!

- Milyen szerencsés ember vagyok! - kiáltott fel Jurij, és örömében magához rántotta a hozzá legközelebb álló Besst. - Öt unoka! Két fiú és most már három lány is!

Bess vidáman kacarászott.

-  Gratulálok! - kiáltotta, azzal cuppanós csókot nyomott Jurij arcára. - Nagypapa!

-  Ez jó nap volt - jelentette ki az öreg. - Szívjunk el egy szivart!

10. FEJEZET

Rosalie kiváló emberismerőnek tartotta magát. Bessről például mindjárt az elején megállapította, hogy fura egy teremtés. De azért továbbra is rendszeresen eljárogatott hozzá.

Mindenesetre jól fizet, gondolta Rosalie, és ez egy hozzá hasonló nő számára, aki komoly terveket szőtt a jövőjével kapcsolatbank, nem volt éppen másodlagos szempont. Mégsem csupán a ritka jó kereseti lehetőség miatt tartotta meg Rosalie a szokást, hogy hetente néhány alkalommal átbuszozott a fél városon Bess irodájához. A pénz pedig végképp nem magyarázhatta, miért maradt olykor órákat is azután, hogy befejezték a „megbeszélésüket" - ahogy Bess nevezte a találkáikat.

Ezúttal is húzta az időt, mert nem akaródzott elindulnia. Lassan kortyolgatta az italát. Bess szemlátomást cseppet sem bánta, ha Rosalie maradt egy kicsit, miután végeztek. A szó, amit kapcsolatuk leírására az utcalány keresett, de nem talált, alighanem a barátság lett volna. Barátok lettek az eltelt idő alatt.

-  Meddig dolgozol ma? - kérdezte Rosalie. Bess szórakozottan pillantott fel a képernyőről.

-  Ööö... Már nem sokáig. - Kifújta a haját a szeméből. - Eszembe jutott egy jó kis csavar a holnapi epizód bonyodalmaihoz.

Rosalie rágyújtott egy cigarettára.

-  Mikor jöttél be dolgozni ma reggel?

-  Ma? Olyan fél tíz körül. - Bessnek eszébe jutott Alex. - Szóval késtem egy kicsit.

Rosalie olcsó karórájára pillantott.

-  De hiszen már hét óra is elmúlt! - Csúfondárosan elvigyorodott. - Drágaságom, az én munkakörömben fele ennyi időt szokás dolgozni.

-  Igen, viszont én legalább ülhetek. - Bess a gondolatra fájós nyakát kezdte masszírozni, ugyanis megártott neki a sok ülés meg a görnyedt testtartás. - Nem vagy éhes? - kérdezte. - Rendelhetnénk valamit.

Rosalie szemmel látható letörtséggel nyomta el a cigarettáját.

-  Nem, nem. Dolgoznom kell.

- A mai éjszakát igazán kihagyhatnád - jegyezte meg Bess. - Megnézhetnénk valamit a moziban.

Rosalie kuncogott, de közben már előkotorta a tükrét a kézitáskájából, hogy rendbe hozza a sminkjét.

- Azt mondtad, nem próbálsz meg átnevelni engem.

-  Hazudtam. - Bess a székében hátradőlve figyelte, ahogy Rosalie vérvörösre festi a száját. Korábban megfogadta, nem prédikál az utcalánynak, képtelen volt azonban nem aggódni érte. - Az utolsó gyilkosság óta félek, hogy valami bajod eshet.

Rosalie gyomra ezekre a szavakra görcsbe rándult. Felnézett kézitükréből. Nem emlékezett rá, hogy bárki valaha is aggódott volna érte.

- Tudok vigyázni magamra.

-  Igen, de...

Rosalie ekkor egy rugós kést húzott elő a tárcájából. Kipattintotta a pengét.

- Akivel én nem boldogulok, azzal elbánik ez.

Bess becsukta a döbbenettől eltátott száját, de tekintetét továbbra is a kés hegyére szegezte. A penge vészjóslóan csillant meg a mennyezeti lámpa fényében.

-  Megnézhetem?

Rosalie megvonta a vállát, és Bess kezébe adta a kést.

-  Ne nagyon tapogasd! Épp olyan éles, mint amilyennek látszik. Bess tett néhány szúrómozdulatot, hogy kiismerje a kés fogását.

Arra gondolt, alighanem Jade másik énjének, Josie-nak is kell majd egy ilyen a sorozatban. Már látta is maga előtt a jelenetet, amelyben az elkínzott Jade rátalál a késre a táskájában. Talán vérfoltok is lesznek a pengén...

- Te ezzel már...

-  Még soha. - Rosalie visszavette a kést. - De mindennek eljön egyszer az ideje. - Becsukta a pengét. - Megjárja, aki velem durváskodni akar. - Visszatette a kést a táskájába, azután alaposan befújta magát dezodorral. Tömény rózsaillat lengte be a helyiséget. - Már csak néhány hónap, és elég pénzem lesz ahhoz, hogy eltűnjek innen. A floridai napsütésben fogok áttelelni, míg te a latyakban csoszogsz munkába kora reggelente. - Kicsit lejjebb húzta testhez álló topját, amely a vállát és karja felső részét szabadon hagyta. Úgy feszült rajta a ruha, hogy a mellei kihívóan domborodtak alatta. - Akkor viszlát!

- Várj! - Bess a saját táskájából előhúzta a kis felvevőmagnót. - Ha nem érzed erkölcsileg kifogásolhatónak, akkor használd ezt, légyszi! - Rosalie pajzán pillantása láttán a lány elpirult. - Ne azt vedd föl! Az utcán használd! Például amikor leszólítasz valakit.

- Te vagy a főnök. - Rosalie eltette a magnót.

- Legyél óvatos! - szólt utána Bess, bár sejtette, Rosalie csak nevetni fog rajta.

Úgy is lett, és azután az utcalány még egyszer vidáman hátrapillantott.

-  Én mindig óvatos vagyok, drágaságom!

Rosalie magában tovább kuncogott, miközben végigment a folyosón a lift felé. Arra gondolt, mekkorát fog nevetni Bess döbbent arckifejezésén, amikor a lány meghallja, hogy ő mindent magnóra vett. Jókedvét azonban mintha elvágták volna, amikor a liftajtók szétnyíltak, és Alexszel találta magát szemközt.

Ismét kölcsönös gyanakvással méregették egymást, azután a nyomozó a hívógombra tenyerelt, hogy ne hagyja becsukódni a lift ajtaját.

-  Hogy s mint, Rosalie?

- Jól megy a sorom.

Az utcalány elrohant volna a férfi mellett, de Alex elállta az útját.

-  Ide figyelj, valamit jól jegyezz meg! Nem akarom, hogy Bobby rájöjjön, ide járogatsz mostanában, és aztán rászálljon Bessre. - A nyomozó tekintete hidegen villant meg. - Akkor ugyanis meg kellene ölnöm Bobbyt.

- Azt hiszed, képes lennék hagyni, hogy Bobby rászálljon? - Rosalie hangjából őszinte felháborodás érződött. - Tartozom Bessnek.

-  Micsoda...?

-  Például tisztelettel - felelte Rosalie olyan méltósággal, hogy Alex egyszerre komolyan kezdett figyelni rá. - Enni adott nekem. Még azt is felajánlotta, hogy nála álhatók, ha valami baj van. - Az utcalány Alex arckifejezése láttán tovább hadart: - Ne aggódj, természetesen eszembe sem jutna ilyesmi! Bár fizet a tanácsaimért, azért ne gondold, hogy ez ugyanolyan, mint amikor valamelyik barom az utcán odalöki nekem a zsozsót. Ő emberként bánik velem. - Rosalie egy kissé zavarba jött a saját felindulásától.

- Jól van, jól van! — visszakozott Alex. — Csak nem akarom, hogy bántódása essék.

- Azt én sem akarom - emelte fel az ujját fenyegetően Rosalie. - És azt javaslom, te se bántsd meg azt a lányt, mert akikor velem gyűlik meg a bajod!

-  Igenis, asszonyom! - csapta össze a bokáját ellenállhatatlan mosollyal a nyomozó.

- Néha már nem csodálkozom rajta, miért van úgy oda érted Bess - vetette oda Rosalie, miközben belépett a liftbe. - Legyél hozzá rendes, Stanislaski! Az a lány aranyat ér.

A liftajtók összezárultak, Alex pedig ott álldogált még egy darabig.

Majd továbbra is azon tűnődve, ami az imént elhangzott, Bess irodája felé indult.

A lányt a számítógép billentyűzete fölé hajolva találta. A monitoron egymás után jelentek meg az újabb sorok, miközben Bess képzelete valahol messze járhatott. Millbrook városában, gondolta magában Alex, és elmosolyodott.

A férfi szíve sajgott a szerelemtől. Érezte, amint feltámad benne a vágy. Érezte, hogy ott helyben a magáévá szeretné tenni a lányt.

Mi a fenét csináljon, töprengett, ha Bess egyszer csak megunja őt, és megpróbál elszakadni tőle? Alex biztosra vette, hogy ez a pillanat előbb vagy utóbb eljön.

Könyörögjön? Fenyegetőzzön? Nem értette már, miként is reménykedhetett benne, hogy egy napon talál magának egy szép, csinos nőt, aki főz-mos rá, meg gyerekeket szül neki. Sok-sok gyereket, mert Alex nagy családra vágyott.

Bess-szel szinte lehetetlennek tűnt, hogy valaha is valóra válthatja ezeket a terveket. A lány semmiben sem emlékeztette őt azokra a nőkre, akikből jó feleség válhatna.

A nyomozót ugyanakkor a szerelem egészen tehetetlenné tette. Olyan félelmet érzett, amit korábban, a munkája során nem ismerhetett meg. Nem az életét féltette, hanem a szívét. Hogy amikor a legkevésbé számít rá, Bess összetörheti.

Jobbat nem nagyon tehetett, mint hogy reménykedhetett, minden egyes nappal, amit együtt töltenek, Bess jobban kötődik majd hozzá, és akkor talán nem akarja többé elhagyni őt.

A lány ekkor abbahagyta a gépelést. A nyakához nyúlt az egyik kezével, hogy átmasszírozza elgyötört izmait. A szoknyája a hirtelen mozdulat következtében feljebb csúszott a combján. Alex csak nagy nehezen tudta megőrizni az önuralmát. A legszívesebben odarohant volna, hogy csókokkal borítsa el a lányt.

Bess közben leütött még néhány billentyűt, azután hátradőlt, és zümmögni kezdett mellette a nyomtató.

Alex a lány mögé lopózott.

- Senki nem tanította meg neked, hogyan kell rendesen ülni? - tette váratlanul a vállára a kezét, mire Bess ijedten pattant fel.

- Alexi! - kiáltott a szívéhez kapva. - Halálra ijesztesz... jaj, de jó! - sóhajtott fel azután, amikor a férfi masszírozni kezdte a vállát. Kényelmesen hátradőlt, hogy Alexnek vethesse a fejét.

- Lori merre jár? - érdeklődött a férfi.

- Nem érezte magát túl jól. Azt tanácsoltam neki, menjen haza, én sem maradok sokáig. Azután mégis maradtam, mert eszembe jutott egy-két változtatás a holnapi forgatókönyvhöz. - Bess megsimogatta Alex kezét. - Te pedig azt mondtad nekem, késő estig dolgoznod kell ma.

- A nyom, amin a gyilkosságok ügyében el akartunk indulni, nem vezetett sehová. Az arany nyaklánccal próbálkozunk legközelebb, de annak is csak holnap láthatunk neki, amikor nyitva lesznek az üzletek.

-  Milyen üzletek?

-  Ki akarjuk deríteni, melyik ékszerésznél vásárolt a gyilkos - magyarázta Alex.

-  Gondolod, hogy a kis szívnek lehet valami személyes jelentése a tettes számára?

-  Úgy érted, azért, mert egy nő elrabolta a szívét? És hogy ennek a megrázkódtatásnak az emlékét idézi fel-újra meg újra, amikor megöl egy lányt, és a láncról leszakítja a kis medaliont, tehát mintegy visszaveszi a szívét? - töprengett Alex, miközben folytatta a masszírozást. - Túl nyilvánvaló lehetőség. Tehát nem szabad figyelmen kívül hagyni. A lélekbúvárunk szakvéleménye szerint a tettes nemi zavarokkal küszködik, nem képes kapcsolatot teremteni a hétköznapi életben, és ezért van szüksége arra, hogy prostikhoz menjen. Kívánja is, de gyűlöli is őket, amiért olyan könnyen elérhetőek. Képtelen megbirkózni a késztetéssel, és emiatt gyarlónak érzi magát. Ezért végez aztán a lányokkal. Az pedig, hogy ilyen rövid idő telt el a legutóbbi két gyilkosság között, arra utal, hogy... - Alex elakadt, mert látta, hogy a lány a jegyzetfüzete után nyúl. - Csigavér, Bess! Kérlek, ne jegyzetelj most!

A lány látható csalódottsággal ejtette vissza a jegyzetfüzetét az asztalra.

-  Szeretem hallgatni, amikor a munkádról beszélsz.

-  Én is nézni téged, miközben dolgozol. Az előbb is néhány percig figyeltelek, mielőtt beléptem volna.

Bess nagyon izgatónak találta, ahogy a férfi beszélt hozzá. Érezte Alex hangjában a sóvárgást.

-  Csak nem? - kérdezett vissza.

- De igen. - A nyomozó keze Bess mellére siklott. - És álmodoztam egy kicsit.

Bess hátrapillantott rá. - Miről?

- Amit a legszívesebben csinálnék veled. - Alex most abbahagyta a masszírozást, és egy önkéntelen mozdulattal magához szorította a lány fejét.

Bessen eddig soha nem tapasztalt elérzékenyülés vett erőt.

-  Mondd, hogy szeretsz engem! Kérlek, mondd, hogy szeretsz!

-  Szeretlek. Csitt! - Alex a szájával fojtotta bele a szót a lányba. - Tudod, hogy szeretlek.

- Én is, én is! - Bess félig hátrafordulva átölelte a férfi derekát. - El kell hinned nekem, hogy szeretlek!

Alex arca kissé elsötétült, de kezével tovább simogatta a lány hátát.

-  Csak hagyd, hogy a karomban tartsalak! Bess szemében könnyek gyűltek.

- Továbbra sem akarsz hinni nekem. Alexi, mit tehetnék még?

- Hiszek neked - suttogta a férfi. - Hozzám tartozol. Ebben is hiszek.

- Te vagy minden, amire valaha is vágytam. - A lány a férfi melléhez szorította az arcát.

-  Nem lesz több könny?

-  Nem.

Alex megfogta Bess állát, és feljebb emelte kicsit a fejét, hogy jobban szemügyre vehesse az arcát.

-  Gyönyörű vagy - csúszott ki a száján önkéntelenül is.

A lány válasz helyett felállt, és a férfihoz simult. A szájuk leheletnyi távolságra került egymástól. Bess pedig szép lassan kidugta a nyelvét, és végigfuttatta Alex ajkának vonalán, azután beljebb kalandozott.

-  És most mi lesz a következő lépés, nyomozó úr?

- Képtelen vagyok elhinni, hogy a vasárnap délelőttöt egy izzadságszagú konditeremben akarod eltölteni! - panaszkodott Alex, miközben felfelé kaptattak a Rocky klubja felé vezető lépcsőn.

-  Ez a te izzadságszagú konditermed - mutatott rá Bess, és megcsókolta a férfit.

Az elmúlt néhány nap úgy telt el, mintha a mézesheteiket töltötték volna. Leszámítva persze a munkára fordított időt.

A lány reménykedett benne, hogy Alex végre kezd hinni neki. Ha így alakulna, Bess már alig várta, hogy a férfi megtegye azt a végső lépést, amely után az igazi mézeshetek következhetnek...

- Te is láttad tegnap az én konditermemet, amikor értem jöttél délután - jegyezte meg Bess.

- Az nem konditerem - felelte felsőbbségesen Alex. - Azt legfeljebb edzőhelynek nevezném. Hú, azok az idegesítő fények meg a beépített hangfalakból szóló lötyizene! És a tükrök! - berzenkedett a férfi.

-  Azok azért vannak, hogy észrevegyem, ha kezd megereszkedni a fenekem.

A férfi tréfásan megpaskolta hátulról.

- Azt én is észre fogom venni, és majd szólok neked.

-  Ha megteszed, halott ember vagy! - felelte Bess, majd rögtön vágott egy dühös grimaszt, mert ebben a pillanatban megszólalt a nyomozó csipogója.

-  Bocs! - tárta szét a karját sajnálkozva Alex.

-  Semmi gond - sóhajtott fel Bess, miközben a férfi elrohant a legközelebbi telefonfülkéhez, hogy visszahívja a kapitányságot. A lány ott állt mellette, és hallgatta a nyomozó tömör megjegyzéseit. Érezte, az aznapra tervezett pikniknek és bevásárlásnak lőttek.

- A zsaruarcodat öltötted magadra már megint - jegyezte meg, amikor a férfi a helyére tette a kagylót. - Be kell menned?

- Igen. - Alex nem akarta megmondani a lánynak, hogy ujabb áldozatot találtak. Épp elég rosszul jött ki már az is, hogy a mai terveikről le kellett mondaniuk. - Alighanem beletelik némi időbe, amíg szabadulok. Tényleg nagyon sajnálom!

-  Figyelj! - Bess a keze közé vette a férfi arcát. - Én megértem. Ez is hozzátartozik az életedhez.

Alex megcsókolta a lány kezét.

-  ígérem, ezért kárpótollak valamikor.

- Tudod mit, én addig elugrom a piacra. Este pedig csinálok vacsorát. Valami olyasmit, aminek nem árt, ha néhányszor újra kell melegíteni.

Bár Alex gondolatai már messze jártak, kényszeredetten rámosolygott a lányra.

-  Főzni fogsz?

- Nem főzök olyan rosszul! - felelte öntudatosan Bess. - Csak azért égettem oda tegnap a húst, mert állandóan ott legyeskedtél körülöttem.

- Azt hiszem, ez a legkevesebb, amit tehettem érted. - Alex megcsókolta a lányt. Előbb csak futólag, azután valamivel szenvedélyesebben. - Hívni foglak!

Bess hosszan nézett utána. Most valahogy igazi zsarufeleségnek érezte magát.

Elmúlt éjfél, amikor Alex fáradtan beesett Bess lakásába. A lány odaadta neki a kulcsot, azzal jutott be az ajtón. Szédült az aznap elfogyasztott túl sok kávétól, az izmai pedig sajogtak a kimerültségtől. Ám éppúgy megszokta már ezt az érzést, mint a rengeteg adminisztrációt, azaz munkája részének tekintette, és nem ez nyomasztotta igazán.

El kellett mondania a lánynak, mi történt.

A tévét bekapcsolva találta. Egy fekete-fehér film ment éppen. Valami horror. Egy nő kapott a fejéhez a képernyőn, és eltorzult sikolyt hallatott. Alex levette a dzsekijét, és elindult, hogy kikapcsolja a készüléket. Akkor vette észre a lányt, aki a díványon feküdt összegömbölyödve.

Bess várt rá. A férfi egészen elérzékenyült ettől. A dívány mellé térdelt, és a lány fölé hajolt. Évek hosszú során át nap mint nap üres lakásba kellett hazatérnie. Gyengéden félresimított néhány vöröses hajtincset Bess homlokából, majd megcsókolta az arcát. A lány megrezzent, azután mormogott valamit. A szeme résnyire nyílt.

-  Csak hagyd, hogy elvigyelek az ágyadba! - suttogta a nyomozó. - Aludj tovább nyugodtan!

- Alexi! - Bess kezével végigsimított a férfi borostás arcán. A tekintete a semmibe révedt az álmosságtól, és elfúló hangon szólalt meg. - Mennyi az idő?

-  Késő van. Rég aludnod kellene.

A lány megrázta a fejét, és bizonytalanul a könyökére támaszkodott.

-  Meg akartalak várni, de halálra untam ezt a filmet. - Előrehajolt, hogy megcsókolja a férfit. - Nehéz nap van maga mögött, nyomozó úr?

- Igen. - Alex reménykedett benne, hogy a lány továbbra is félálomban marad, mert akkor nem ma kellene elmondania, pontosan mitől érezte olyan nehéznek ezt a napot. - De neked is nehéz lehetett. Ágyba viszlek.

-  Ne, már fenn vagyok. - Bess felült, és ásított egy nagyot. - Ettél valamit?

-  Bekaptam egy szendvicset. Úgy sajnálom, próbáltalak felhívni!

-  Nyilván az üzenetrögzítő válaszolt helyettem - bólintott bánatosan a lány. - Elfelejtettem paprikát venni, és vissza kellett szaladnom érte a piacra.

-  Főztél?

Bess jólesően a férfihoz simult.

-  Az édesanyád receptje szerint készítettem neked magyaros csirkepaprikást.

- Csirkepaprikást? - Alex szájában rendes körülmények között összefutott volna a nyál. - Az komoly munka lehetett.

- Úgy fogtam fel, mint valami kalandot. Sajnos a takarítónő alighanem felmond neked, amikor majd hétfőn meglátja a nyomokat - nevetett Bess.

Alex arca azonban nem derült fel a jókedve láttán. Felkelt a díványról, hogy lekapcsolja a tévét.

-  Beszélnünk kell - jelentette ki határozottan.

A lány gyomra görcsbe rándult, de azért beleegyezően bólintott.

-  Rendben.

Alex úgy érezte, most szükségük lesz majd egy nagy adag brandyre.

Miközben az italszekrény felé indult, a fejében próbálgatta, hogyan fogjon bele a mondandójába.

-  Valami rossz hír - állapította meg Bess, és igyekezett elrendezni az arcvonásait. Először az jutott az eszébe, a férfi nyilván meggondolta magát vele kapcsolatban. Egyszer jobban megnézte, és rájött, hogy nem is találja vonzónak.

-  Igen, rossz hír - felelte Alex. Két pohár brandyvel tért vissza. - Tessék! Igyál egy keveset!

-  Erre semmi szükség. Nem csinálok jelenetet. A férfi azonban a szája elé tolta az italt.

-  Csak egy keveset. Muszáj.

Bess engedelmeskedett. Érezte már, hogy valami másról lehet szó.

-  Oké! - Vett egy mely levegőt.

-  Újabb gyilkosság történt tegnap éjjel.

-  Ó, Alexi! - Bess maga előtt látta Crystal LaRue megcsonkított holttestét. - Istenem! - Megszorította a férfi kezét. - A múlt éjjel?

- Ma reggel talált rá a holttestre a motel portása. A nő csak a kuncsaftjaival használta a szobát. Fizetett egy bizonyos jutalékot a portásnak, aki azt hitte, ezúttal átvágták, és ezért reggel felment körülnézni a szobában. - Alex nagyon óvatosan válogatta meg a szavait. Szerette volna, ha a lánynak sikerül túltennie magát az első megrázkódtatáson, mielőtt elmondja neki a legrosszabbat. Noszogatta Besst, hogy igyon még egy keveset a brandyből. - A nő háromszor használta aznap éjjel a szobát. Mikor a portás felment hozzá, még éppen látta távozni tőle az utolsó kuncsaftot... Be is vittük a fickót a kapitányságra, ahol fényképeket nézegetett egész nap.

-  El fogjátok kapni a tettest.

-  Igen, elkapjuk. Efelől nincs kétség. A portás ugyan nem talált rá a gyilkosra a fényképek között, de a grafikusunknak nagyon jól használható leírást tudott adni.  Az elkészült rajzot elküldtük minden rendőrőrsnek. Ráadásul a gyilkos vérnyomokat hagyott maga után. És még sok minden mást.

-  Nemsokára meglesz.

- Igen, Bess, ez így van, de... - A nyomozó a kezébe vette a lány kezét, és olyan gyengéden mondta el a legrosszabbat, amilyen gyengéden csak tudta. - Rosalie volt az.

Bess döbbenten meredt vissza rá. Alex tehetetlenül nézte, ahogy a vér egészen kiszalad a lány arcából.

-  Nem! - Bess megpróbálta elrántani a kezét, de a férfi még szorosabban fogta. - Tévedsz. Biztos félreértés az egész. Nemrég láttam őt. Beszéltem vele néhány nappal ezelőtt.

-  Nincs itt semmi félreértés. - Alex a lány érdekében fogalmazott keményebben. - Én azonosítottam a holttestét. De az ujjlenyomatait is ellenőriztük. Bess, hidd el, Rosalie volt az!

A lány feljajdult. Védekezőn fonta össze maga előtt a karját, és kétségbeesésében remegni kezdett.

-  Hagyjál! - tiltakozott, amikor a férfi megpróbálta átölelni. - Hagyjál! Ne érj hozzám! - Felpattant a díványról. - Neki nem kellett volna meghalnia! Ez így igazságtalan. Iszonyatosan igazságtalan!

-  Mindig az.

Alex látszólagos higgadtságával csak még jobban felkorbácsolta a lány dühét.

-  Én segíteni akartam rajta, de te azt mondtad, csak az időmet fecsérelem.

Alex nem próbált vitába szállni vele.

-  Miért nem ülsz le, Bess? Látszik, hogy jót tenne.

A lány a legszívesebben a földhöz vágott volna valamit. De a közvetlen közelében nem látott semmit, ami elég értékes lett volna, hogy erre érdemes legyen.

-  Én törődtem vele. A fenébe veled! Én az embert láttam benne! Ő is egy jobb életről álmodozott, mint mindannyian. Szeretett volna délre költözni és venni magának egy kis teherautót. - Kétségbeesésében a szája elé kapta a kezét. - Neki nem lett volna szabad meghalnia!

Most egy pillanatra Alex arca is fájdalmas fintorba ugrott.

-  Isten engem úgy segéljen, sajnálom, hogy nem óvtam meg ettől! Honnan tudod, mit éreztem, amikor beléptem abba a mocskos szobába, és ott találtam őt? Amikor jéghideg bizonyossággal rádöbbentem, hogy nem sikerült megvédenem? Én is láttam benne az embert!

-  Sajnálom! - Bess zokogni kezdett. - Alexi, nagyon sajnálom! A férfi lassan elindult feléje, és magához szorította öt.

- Nem akartalak megbántani - suttogta Bess. - Rosalie sokat jelentett nekem.

- Tudom - felelte a nyomozó.

-  El kell kapnod a gyilkosát! - jelentette ki vad indulattal a lány.

-  El fogjuk kapni. Nem árthat többé senkinek. - Alex elérkezettnek látta az időt, hogy elmondja Bessnek, amit még nem tudhatott. -Rosalie-nál volt egy kés.

-  Igen, nekem is megmutatta.

-  Megsebesítette a gyilkost. Pokoli keményen küzdhetett. Az egész fel van véve magnóra.

-  Fel van véve? - Bess szeme kerekre tágult döbbenetében. - Úristen! A magnó. Én adtam neki azt a magnót!

-  Fogalmam sincs, ez jelenthet-e bármiféle jóvátételt a számodra, de a tény, hogy odaadtad neki azt a magnót, ő pedig használta, perdöntő lesz a tárgyalás során.

- Te hallottad, ahogy...? - kérdezte a lány kiszáradt torokkal. - Hallottad, ahogy...?

-  Minden fel van véve. Az első pillanattól az utolsóig. Ne tégy fel kérdéseket, Bess! - A férfi a lány ajkára helyezte a kezét. - Még ha el is mondhatnám neked, mi hallható azon a felvételen, akkor sem tennék ilyet.

-  Nem is akarom. Nem hiszem, hogy képes volnék végighallgatni, ami abban a szobában történt.

Alex megnyugodott valamelyest.

-  Még néhány órám van reggelig. Akkor be kell mennem a kapitányságra. Akarod, hogy itt maradjak éjszakára, vagy szeretnéd, ha inkább elmennék?

Bess arra gondolt, a beszélgetésük elején milyen mélyen megbánthatta a férfit. Hogy kiengesztelje, meg akarta mutatni neki, mennyire szüksége van rá. Szorosan Alex nyakába borult, és a vállára hajtotta a fejét.

- Szeretném, ha velem maradnál! Örökre. És ma este is. Nem bírnám ki nélküled.

11. FEJEZET

Judd keményen szorította a kormányt, miközben rákanyarodtak a Hetvenhatodik utcára. Egy cseppet sem tűnt idegesnek. Alig várta, hogy megérkezzenek. Wilson J. Tremayne-t, egy szenátusi képviselő unokáját készültek bevinni a kapitányságra, hogy kihallgassák a gyilkosságok ügyében. Juddot már a puszta gondolat is elégtétellel töltötte el.

A fickó nem úszhatja meg, gondolta. A grafikus rajza, a vércsoport, a hangminta - minden rá utalt.

Tremayne-t Trilwater kapitány azonosította a rajz alapján. Alaposan megnézte magának az ábrát, azután magával hívta Alexet, hogy utánanézzenek a fickónak a sajtóarchívumban. Az archívum leltárában az ügyeletes tiszt öt fényképet talált nekik Tremayne-ről, és azok alapján már nem lehetett kétség.

Alex azonban a hangmintának is utánajárt. Egy ismerőse az egyik helyi tévétársaságnál szerzett számára egy videokazettát, amelyen Tremayne látható, amint a nagyapja választási kampánya során beszédeket tart. A laborban ízekre szedték az anyagot, összevetették a magnókazetta tartalmával, és egyezőnek ítélték a kettőt.

Ha csak arra gondolt, amit azon a magnófelvételen hallott, Judd-nak felkavarodott a gyomra. Persze, ezt igyekezett eltitkolni Alex előtt. Ahogyan azt sem szerette volna, ha a társa észreveszi, mennyire mohón várja, hogy a fickóval leszámoljanak végre.

-  Szóval - kezdte tettetett unalommal -, szerinted a New York Yankees nyeri az idén a bajnokságot?

Alex azonban rá sem hederített fiatal munkatársára. Minden színjáték ellenére sejtette, mennyire izgatott lehet most Judd.

- Ha egy zsaru nem képes legyűrni magában az indulatait, elfelejtkezik az apróságokról. Márpedig ha a letartóztatás során egyetlen formai hibát is vét, azzal könnyen egérutat adhat egy szemét alaknak. Csak egy jó ügyvéd kell, és a fickó máris szabad.

Judd összeszorította a száját.

-       Én teljesen nyugodt vagyok.

- Malloy, hiszen te majd felrobbansz a dühtől! - Miközben Judd leparkolta a kocsit, Alex már a gyönyörű, ódon épületet vette szemügyre. Tremayne a legfelső emeleten, egy kétszintes tetőtéri lakásban éldegélt, ahonnan alighanem lenyűgöző lehetett a kilátás. A fickónak jól ment a sora. Szemlátomást kellemes körülmények közt tengette az életét, miközben négy nő életét oltotta ki.

-       Soha ne vedd személyes ügynek a feladatod! - tanácsolta társának Alex, amikor kiszálltak a kocsiból. - Ez Stanislaski harmadik törvénye.

Ám mostanra Judd már kiválóan olvasott az idősebb nyomozó gondolataiban.

-       Hiszen te is alig várod, hogy elkapjuk!

Alex hátrafodult, és mélyen a fiatalember szemébe nézett. A tekintetébő1 csakugyan sütött a harag.

-       Hát akkor menjünk, és kapjuk el a rohadékot!

A liftnél felmutatták a jelvényüket a portásnak, azután beszálltak. Alex a felvonó mennyezetére pillantva, egyből kiszúrta a biztonsági kamerát. Ez is a hasznukra válhat még, gondolta. A kapitányság lefoglalja majd a filmeket a gyilkosságok éjszakáiról. Akkor majd lehet látni, hogy Tremayne elhagyta a lakását a gyilkosságok idején.

A liftből kiszállva, óvatosan közeledtek a 8/B felé.

Alex a vastag ajtón át is felismerte az Aidát a kiszürődő zenefoszlányokból. Soha nem rajongott különösebben az operákért, ám az Aidát szívesen meghallgatta, ha úgy adódott. Most majd alaposan megzavarják Tremayne-t a műélvezetben, gondolta magában, amikor megnyomta a csengőt.

Másodszorra is csöngetett, mire Tremayne ajtót nyitott. Alex azonnal felismerte.

A férfi fürdőköpenyt viselt, és egy monogramos törülközővel szárítgatta magát. Szőke haja és kék szeme volt.

- Wilson J. Tremayne?

-       Igen, az vagyok. - A férfi vidáman fogadta ismeretlen látogatóit. Hiányzott belőle az ösztön, hogy felismerje a civil ruhás rendőröket. -Attól tartok, nem a legjobbkor csöngettek rám.

-       Az meglehet, uram! - Alex egy pillanatra sem vette le a szemét a gyanúsítottról, miközben felmutatta a jelvényét. - Stanislaski és Malloy nyomozók vagyunk. A rendőrségtől.

-       Nyomozók? - Tremayne hangja, úgy tűnt, teljesen nyugodt maradt. Alex azonban látta a szemében, hogy most már tart tőlük egy picit. - Csak nem azt akarják mondani, hogy a titkárnőm megint késve fizette be a közlekedési bírságomat?

-       Öltözzön fel, uram! Szeretnénk,. ha velünk jönne.

-       Menjek magukkal? - Tremane hátrált egy lépést. - Most nem igazán alkalmas, tekintettel arra, hogy este együtt vacsorázom valakivel.

-       Sürgősen mondja le! - szólt Alex. - Annál hosszabb időre visszük be.

-       Mit mondott, hogyan is hívják?

-       Stanislaski nyomozó vagyok.

-       Nézze, Stanislaski, tudja maga, hogy ki vagyok én?

-       Nagyon is jól. Négy nő meggyilkolásával. gyanúsítjuk. Már most felhívhatja az ügyvédjét, ha úgy gondolja.

-       Hiszen ez nevetséges!

Alex tenyerével az ajtóra csapott, megakadályozva, hogy Tremayne bevágja az orruk előtt.

-          Bevihetjük így is, ahogy van. Szép kis felvonulást rendezhetünk a szomszédok előtt. De ha úgy gondolja, fel is öltözhet.

Látta, hogy Tremayne-en úrrá lesz a vakrémület. Megpróbált elszaladni, de Alex még az előtt mozdult, hogy a férfi igazából nekiiramodhatott volna. Bár ezt nem tartotta helyesnek, remek érzéssel töltötte el, amikor elkapta és a falhoz préselte. A gallérját markolta, és észrevette, egy olyan aranylánc lóg a nyakában, amelyen kis szívecske függ. Alighanem ez lehetett az eredetije azoknak a láncoknak, amelyeket Tremayne a meggyilkolt nőknek ajándékozott, mielőtt végzett volna velük. A férfi mellkasát mindennek a tetejében friss fehér kötés borította, mely feltételezhetően a Rosalie által ejtett sebeket takarta.

-       Csak azt mondja meg, miért? - hajolt közelebb hozzá Alex. - Nagyon hálás lennék!

-       Ez a jelvényükbe fog kerülni! - kiáltotta Tremayne. - A nagyapám elintézi, garantálom!

Alex undorodva nézett rá.

-       Menj és keríts az úrnak egy nadrágot! - szólt Juddnak. - Majd én addig felolvasom a jogait.

Judd bólintott, és a hálószoba felé indult.

-          Csak ne vedd személyes ügynek, Stanislaski!

Alex arcán valami mosolyféle játszott, amikor válaszolt neki.

-          Pofa be, Malloy!

Ezt jól hidegre vágták, gondolta magában Alex, amikor Bess házának előcsarnokába lépett. Ha a fickót a legrafináltabb ügyvédek segítik majd, akkor sem ússza meg súlyos ítélet nélkül. Különösen azok után, hogy a férfi lakásán egy fiókban ráleltek a gyilkos fegyverre is. Hogy mi lehetett Tremayne indítéka, azt a lélekbúvárok ráérnek kideríteni. Az ügyvédek minden bizonnyal megpróbálják beszámíthatatlannak nyilváníttatni a fickót, és lehet, hogy ez be is jön majd nekik. Ez azonban már nem számít, mert a lényeg, hogy Tremayne többé nem garázdálkodhat az utcán szabadon.

Alex remélte, hogy ez Bessnek is segíthet legalább egy kicsit feldolgozni a történteket. Eredetileg már a kapitányságról fel akarta hívni a lányt, de aztán úgy döntött, jobb lesz, ha személyesen mondja el neki a hírt.

Amíg a liftre várt, a csokor orgonát igazgatta, amelyet a kezében tartott. Furcsának tűnhetett az időzítés, hogy éppen most visz virágot a lánynak, de biztosra vette, Bessnek örömet szerez ezzel a meglepetéssel. Ráadásul most nem is a virágon lesz a hangsúly, gondolta, kitapintva a dzsekije zsebében lapuló kis ékszeres dobozt.

Talán elsieti a dolgot, töprengett, miközben felfelé haladt a lifttel, de taktikai szempontból mégsem egészen helytelen, amit művel. Ha elég gyorsan feleségül veszi a lányt, annak nem lesz ideje meggondolnia magát.

A liftajtó kinyílt, Alex pedig a kulcs után kutatott a zsebében. Majd valami halk zenét hallgatnak és gyertyát gyújtanak. A férfi önkéntelenül is elfintorodott. Nem, Bess már biztosan átélt valami ilyesmit másnak a társaságában. Isten ments, hogy a lánynak valamelyik korábbi szeretőjét másolja!

Kinyitotta az ajtót. Maga előtt tartotta a csokor orgonát, és valami rendkívül újszerű formulát próbált kitalálni a lánykéréshez. Amikor azonban vetett egy pillantást a lakás belsejébe, a vér kiszaladt az arcából. A tekintete elkomorult. Mintha valami iszonyatos erővel mellbe vágta volna.

Bess a szoba közepén állt, egy férfi karjaiban. Az idegen éppen akkor csókolhatta meg. A lány nevetve húzódott el az ismeretlen férfitól.

-       Charlie, én... - Bess hallotta becsapódna az ajtót, és a zajra felkapta a fejét. Az arcára fagyott a mosoly. - Alexi!

-       Gondolom, kopognom kellett volna - jegyezte meg jéghideg hangon a nyomozó.

-       Dehogy kellett volna! - A lánynak görcsbe rándult a gyomra. -Charlie, bemutatom Alexit. Már meséltem neked róla.

-       Persze. Azt hiszem, találkoztunk is Bess buliján a múltkor. -Charlie hórihorgas termetű, hosszú hajú férfi volt. Az arcán világosan látszott, hogy a helyzet komolyságából mit sem érzékei. Megszorította. a lány kezét. - Bess a legjobb csaj a világon!

Alex letette a virágcsokrot az egyik asztalra.

-       Igen, éri is így gondolom.

-       Na, nekem most már mennem kell! - Charlie még egyszer megcsókolta a lányt. Alex keze ökölbe szorult. - Ugye, számíthatok rád? - kérdezte búcsúzóul a férfi.

-       Persze - mosolygott erőltetetten a lány. Örült, hogy Charlie fel sem fogta, mennyire kellemetlenül érzi magát. - Tudod, milyen boldoggá tesz, ha jól megy a sorod, Charlie. Majd beszélünk!

A férfi lelkesen elindult kifelé, de még egyszer visszafordult, hogy búcsút intsen. Alex csak ekkor lett figyelmes a zenére. Halk hegedűszót hallott. Az állkapcsa összeszorult, akárcsak az ökle az imént.

- Nos - kezdte Bess nyugodt hangon, bár közben már-már úrrá lett rajta a kétségbeesés. - Látom, magyarázatra van szükséged. - Az asztalhoz lépett, ahol két pohárban bort állt, és az egyikből felhajtotta a maradékot. - De azt is látom, hogy neked már van saját magyarázatod, úgyhogy feleslegesen erőlködöm.

-       Mégis, mit vársz, mi a fenére gondoljak? - felelte keserű hangon Alex. Nem akart a lány közelébe menni. Nem mert. - Besétálok ide, és itt talállak egy másik férfival. A háttérben zene szól, ti meg kettesben borozgattok. Hát teljesen hülyének nézel?

-       Dehogy nézlek hülyének!. - Bess szeretett volna leülni, de nem lehetett. Erőt vett magán. - Tény és való, hogy nem viselkedtem elég körültekintően, amikor enyelegtem a titkos szeretőmmel, holott sejthettem, te bármikor betoppanhatsz. Hát, most rajtakaptál!

Alex tett egy lépést előre.

- Azt akarod mondani, hogy nem feküdtél le ezzel a palival?

Bess hallgatott pár pillanatig. A háttérben panaszosan felsírt a hegedű.

-       Nem mondok én ilyet. Nem érzek szégyent amiatt, ha egy Charlie-hoz hasonló jóságos emberrel valaha bizalmas viszonyban voltam. Azt persze szívesen mondanám, hogy mióta veled találkoztam, nem randevúztam senki mással, de feltehetően minden bizonyíték ellenem szól. Nem igaz, nyomozó úr?

Bess végtelenül fáradtnak érezte magát. Az orgonaillat kis híján sírva fakasztotta. Aznap reggel tartották Rosalie temetését, amelyet ő maga szervezett meg, egyes egyedül. És egyedül is ment el, hogy megnézze. Nem szólt róla Alexnek egy szót sem.

-          Hagytad, hogy megcsókoljon.

-       Igen, hagytam. Akad még néhány férfi az életemben, akinek hagyom. Ez olyannak, baj? - A lány gyorsan letette az asztalra a poharát. Még mielőtt eszébe jutott volna a falhoz vágni felindulásában. - Te sem voltál szűz, amikor összejöttünk, Alexi! Nem is vártam el, hogy az leél. Ez a nagy különbség kettőnk között.

-       Ahogy nagy különbség van egy szűz meg egy...

Alex hirtelen elhallgatott. Megdöbbentették a saját szavai. Nem akart ilyet mondani. Arra gondolt, hogy most rögtön, térden állva kellene bocsánatot kérnie a lánytól. De ahogy Bess sértetten hátravetette a fejét és elsápadt, már látta, nem lesz lehetősége visszavonni, amit ki sem mondott.

-       Azt hiszem - szólalt meg fakó hangon a lány -, jobb lesz, ha most elmész.

-       Még nem fejeztük be!

-       Nem akarom, hogy itt légy. Még egy kurvának is joga van eldönteni, kit tür meg a lakásában.

Alex arca teljesen elfehéredett.

-       Bess, én ilyet soha nem mondanék! Csak meg akartam érteni, mit...

- Egy fenét akartad! - vágott közbe a lány. A haragtól és a kétségbeeséstől összeszorult a torka. Meg kellett küzdenie minden egyes szóért, ami elhagyta a száját. - Úgyhogy most már csak egy dolgot kell megértened. Nem kívánlak látni többé!

Alex úgy érezte, a szíve hasad meg.

-       Ezt nem teheted!

- Ha most nem mész el, hívom a biztonsági szolgálatot. Hívom a kapitányodat, és,hívom a polgármestert. -- Bess hangja megbicsaklott. - Hívok bárkit, aki képes téged távol tartani tőlem.

Alex dermedten meredt a lányra.

-       A magasságos Úristent is hívhatod, ő sem tud minket elválasztani.

- Talán ez majd meggondolásra késztet! - Bess hátat fordított a férfinak, és a válla felett vetette oda neki: - Nem szeretlek, nem vágyom rád, semmi szükségem rád! Eddig jó mókának tűnt ez a mi kis kalandunk, de most már ne játszadozzunk tovább! Kitalálsz egyedül is.

Nem fordult vissza, amíg meg nem hallotta, hogy becsukódik a lakás ajtaja. Akkor a földre rogyott, és sírásban tört ki. Patakokban. ömlöttek keserű könnyei.

Mihail türelmetlenül járkált fel és alá Alex gyéren bútorozott lakásában.

-       Nem veszed fel a telefont! - zsőrtölödött. - Hiába hagyok üzenetet, nem hívsz vissza! - A lábával félrerúgott az útból egy elhajított szennyes inget. Az egész lakásban óriási rendetlenség uralkodott. - Nagy szerencséd, hogy én jöttem, és nem a mamus. Tőle kapnál egy-két fülelt ezért a disznőólért.

-       A takarítószemélyzetet szabadságra küldtem ebben a hónapban - felelte Alex, miközben egy újabb pohár vodkát igyekezett tölteni magának. Mozdulataiból ítélve enyhén berúgott már.

-       És egyedül iszogatsz a nap kellős közepén.

-       Hát csatlakozz hozzám, testvér! - intett nagylelkűen a konyha felé Alex. - Biztosan akad valahol egy tiszta pohár.

Mihail elmosott magának egyet. Azután ő is töltött a vodkából.

-       Miért csinálod- ezt, Alexi?

-       Ünnepelek. Ma szabadságon vagyok. - A nyomozó újból nagyot kortyolt a poharából. - Elkaptam a gaztevőt! - nevetett erőltetetten. -Viszont a nő nem lett az enyém.

Mihail türelmetlenül dobolt az ujjaival az asztalon. Körülbelül erre számított.

-       Összevesztetek Bess-szel?

-       Összevesztünk? - Alex zavaros tekintettel tanulmányozta a poharában ide-oda lötyögő folyadékot. - Nem hiszem, hogy ez a legszerencsésebb kifejezés a történtekre. Inkább azt mondamám, hogy rajtakaptam őt egy másik férfival.

Mihail, inni készült, de a kezében megállt a pohár.

-       Ez lehetetlen!

-       Sajna, nem! - Alex enyhén remegő kézzel nyúlt ismét a vodkás-üveg után. - Besétáltam a lakásába, és az egyik fickó, akivel korábban jegyben járt, éppen ott csókolgatta az orrom előtt. Bessnek ugyebár van ez a furcsa hobbija, hogy állandóan eljegyezteti magát.

Mihail megrázta a fejét. Valami sántított neki ebben a történetben.

-       Megölted azt a férfit?

-       Eszembe jutott, de nem tettem meg, mert sajna én zsaru vagyok.

-       Milyen magyarázatot adott Bess?

-       Semmilyet. Csak felkapta a vizet. - Alex lerakta a poharát, és fáradtan megdörzsölte az arcát.

- Talán azért, mert gondolkodás nélkül vádaskodni kezdtél.

-     Nem vádaskodtam! - csattant fel Alex. - Nem is jutott rá időm, kidobott szinte azonnal. De mielőtt megtette volna, még közölte velem, hogy nem szeret.

-     Hazudik. - Mihail elkapta az öccse csuklóját, amikor az újra a szájához emelte a poharat. - És láttam a szemében, mit érez, Alexi. Vak vagy, ha te magad nem vetted még észre!

Alex persze észrevette. Az emlék hatására tehetetlenül rogyott térdre a padlón.

-       De hát ő olyan könnyen lesz szerelmes!

-       Igen? A szerelem szerencsére többször is megérintheti az embert. Te is átestél már rajta egyszer-kétszer, nem igaz?

- Most vagyok először szerelmes.

-     Ennyire. De azért korábban is éreztél hasonlót.

-     Az más volt!

-       Ja! - Mihail türelmesen várta, hogy Alex végre belássa az igazát. - Szóval te játszhattál korábban is a szerelemmel, Bessnek viszont nem lett volna szabad.

-       De hát... - A nyomozó elakadt, mert ezzel a kijelentéssel nehéz lett volna vitába szállnia. Különösen akkor, amikor a vodkától forgott vele a világ. - A fenébe is, elfogott a féltékenység! Ehhez csak jogom van!

- Persze, és ahhoz is fogod van, hogy hülyét csinálj magadból. - Mihail érezte, a testvére már jó nyomon jár. - Mert hülyét csináltál magadból, ugye?

-       Naná! - Alex fel akart kelni, de megszédült, és a földre huppant. - Feleségül akartam kérni, Misa! Ott lapult a zsebemben a jegygyűrű és vittem neki egy csokor orgonát. Persze, szorongtam egy kicsit, mi lesz, ha igent mond. Sőt, talán jobban féltem ettől, mint attól, ha nemét mond. - A kezével két oldalról megtámasztotta a fejét. - De hát mi a fenéért csókolgatta Besst az a fickó?

-       Lehet, hogy ezt nem ártott volna megkérdezni tőle magától. Szép udvariasan..

Alex gúnyos vigyorra húzta a száját, és karikás szemekkel nézett fel a bátyjára.

- Te képes lettél volna ilyen helyzetben udvariaskodni?

-       Nem. Én eltörtem volna a fickó karját. Talán a lábát is. Azután feltettem volna a kérdéseimet. - Mihail sóhajtott egyet, és biztatón megpaskolta öccse vállát. - De én én vagyok. Te ennél valamivel óvatosabb szoktál lenni.

-       Még mindig megkereshetjük azt a fickót - jelentette ki Alex. Az ötlettől egészen tűzbe jött. Meghatottan ölelte át testvérét. - Megyünk, és jól elkalapáljuk azt a gazembert! Mint a régi szép időkben.

-       Valami mással kellene próbálkoznunk ezúttal. - Mihail megragadta Alexet, és maga után húzta.

-       Hová megyünk?

-       A zuhany alá. Hideg vizet eresztek a fejedre, amíg ki nem tisztul. Alex esetlenül támolygott a bátyja oldalán.

-  Minek?

-       Hogy aztán visszamehess a nőhöz, akit szeretsz, és térden állva kéri tőle bocsánatot.

Alex bizonytalanul méricskélte maga előtt az imbolygó padlót.

-       Én nem akarok térden csúszni.

-       De, igenis akarsz. Jobb, ha hozzászoksz a gondolathoz, mielőtt feleségül veszed azt a lányt. Higgy nekem! Van tapasztalatom.

-       Csak nem? - Alex jót mulatott, amint maga előtt látta volna szálfa termetű bátyját térden esdekelve Sydney lábai előtt. Szélesen elvigyorodott, miközben Mihail a zuhany alá nyomta a fejét. - Ha legközelebb bemutatod ezt a műsorszámodat, szólj, mert nem szeretni róla lemaradni!

Mihail élvezettel fordította el a vízcsapot, és nézte, ahogy a jéghideg víz zuhogni kezd Alexre. Testvére fájdalmas jajkiáltásokat hallatott... Azután mindketten jót nevettek, mert Alex hirtelen elkapta a bátyját, és a tus alá rántotta őt is.

Bess soha nem érezte magát még ilyen pocsékul. Ő eddig a legválságosabb időszakokat is könnyedén átvészelte, ha azt mondogatta magának: holnaptól jobb lesz. És úgy is kellett, hogy legyen.

Ezúttal azonban nem hitt ebben.

Egyszerűen nem bírta kidobni az orgonacsokrot. Megpróbálta. Már a szemetes mellett állt. Ömlöttek a könnyei, de képtelen volt megválni a virágoktól. Most ott terjengett az illatuk a lakásban mindenfelé, és Bess szinte elviselhetetlen kínokat állt ki emiatt.

Azon gondolkodott, hogy el kellene utaznia valahová. Bárhová. Nem érezte volna tisztességesnek azonban, ha egyedül hagyja Lorit a temérdek munka közepette.

Úgy döntött, visszamegy a hálószobába, és lefekszik. Kényszeríti magát, hogy elaludjon. Holnap pedig friss lendülettel munkába áll, és ha nehéz lesz is, valahogy újrakezdi az életét.

Ám a nappaliba lépve szembesült mindazzal, amit másnapra szeretett volna elfelejteni.

Alex az asztal mellett állt, egyik kezével az orgonaszálakat cirógatva. Egy szót sem szólt, csak ráemelte a tekintetét a lányra, és Bess máris szerette volna a lábai elé vetni magát.

-       Mit keresel itt? - A fájdalom dalom hatására a hangja keményen csat-tant.

-       Nálam maradt a lakáskulcs. - A férfi lassan maga mellé ejtette a kezét. Elszörnyedve látta, hogy Bess szemei karikásak, és bedagadtak a sok sírástól. Jobban fájt ez neki, mint bármi, amit az előző nap során a fejéhez vágtak.

-       Nem kellett volna személyesen idefáradnod ezért! A lány reménytelenül üresnek érezte magát. - Postán is elküldhetted volna. De azért köszönöm. - Hűvösen elmosolyodott. - Ha ez minden, én sietek! Épp átöltözni készültem, mert egy talá1kăra. megyek.

-       Te képtelen vagy hazudni, ha a szemembe nézel. - Alex felidézte magában, hogy Bess akkor sem nézett a szemébe, amikor azt állította, nem szereti őt.

A lány erőt vett magán, hogy felpillantson a férfira.

-       Mit akarsz tőlem, Alexi?

- Sok mindent. Talán túl sokat. De először is azt, hogy bocsáss meg nekem!

Bess arca fájdalmasan megrándult. A kezével igyekezett eltakarni, de már elkésett vele.

-       Hagyj békén!

-       Milája. Én borzasztóan...

-       Ne! - A lány ijedten hátrált, és védekezőn fonta össze maga előtt a karját. Alex egy lépésnyire állt meg tőle. Meg akarta érinteni Besst, de aztán visszahúzta a kezét. Nem kapott rendesen levegőt.

-       Nem fogok hozzád érni - ígérte halkan. - Csak szeretném elmondani...

- Minek annyit beszélni? - vágott közbe keserűen Bess. - Már úgyis világosan az értésemre adtad, mit gondolsz rólam.

-       Csak elkeseredésemben vagdalkoztam, valójában pedig hülyét csináltam magamból! Tudom, hogy megbántottalak.

- Igen, ha tudni akarod, megbántottál. - Bess reszketett. - De nem csupán a legutóbbi alkalommal. Minden egyes alkalommal, amikor megtiltottad nekem, hogy elmondjam, mennyire szeretlek. Azt ismételgettem magamban, nem számít, úgyis látni fogja rajtam. Látnia kell, hisz elég csak rám néznie, kiolvashatja a tekintetemből. Hiszen állandóan csak rá gondolok. És ő is szeret engem. Pedig egész életemben nem kellettem igazán senkinek!

-       Bess!

A lány elütötte maga elől a férfi kezét.

-       Én az élettől mindig ugyanazt kaptam. A szüleim bennlakásos iskolába küldtek. Szörnyen teltek a serdülőkori éveim. Az összes lány az osztályomban csinos volt és szép, és állandóan beleszerettek valakibe. Zajlott körülöttük az élet, engem pedig egy fiú sem akart magának. Barátaim persze akadtak már akkor is. Mint azt kitapasztaltam, ha az ember rádöbben, hogy nincs vesztenivalója, és megnyugszik valamelyest, sok ember keresi a társaságát. Akik elfogadnak olyannak, amilyen vagy, de szerelmesek nem lesznek beléd. Sok barátom akadt, Alexi, de igazi szerelmem előtted egy sem.

-       Ha rajtam múlik, nem is lesz több... Bess, hidd el, én szeretlek téged! Csak adj még egy esélyt!

-       Lehetetlen, Alexi! - Bess felszárította az arcáról a maradék könnyeit. - Azt hittem, jól meglehetünk egymással, de tévedtem. Azt hittem, a szerelem elég erős kapocs lesz köztünk, de nem az. Bizalom és hit nélkül a kapcsolatunk nem lehet teljes.

A lány olyan mély meggyőződéssel beszélt, hogy Alex kezdte elveszíteni a fejét.

- Azt akarod, hogy térden állva könyörögjek? Mert kész vagyok erre is!! Nem fogsz kilökni az életedből csak azért, mert egyszer ostobán viselkedtem! Azért hibáztam, mert féltem!

Bess csak nézte a férfit, ahogy magából kikelve kiabál, és közeledik feléje. A tekintete szikrákat szórt. Alexnél ezek szerint így néz ki, amikor térden állva könyörög, gondolta magában a lány.

-          És ha legközelebb megcsókol egy régi jó barátom?

-          Nem törődöm vele. - A nyomozó eltöprengett egy pillanatra. Elkezdett fel-alá járkálnia lány előtt. Némi morfondírozás után hozzátette: - Valószínűleg megölöm azt, aki hozzád ér.

-          Hát, akkor New York hamarosan hullaheggyé változhat! - Milyen vicces, gondolta Bess. Mégsem mulatott rajta. - Nem felejthetem el a kedvedért, hogy ki vagyok, Alexi. Én sem kérném tőled, hogy változz meg.

-          Nem, te nem kérnél ilyet. - A férfia homlokát vakargatta tanácstalanságában. - Tudom, hogy egy baráti csók teljesen ártalmatlan dolog. Nem vagyok én teljesen hülye. De amikor a múltkor beléptem...

-          Azt feltételezted rólam, hogy elárultalak.

-          Fogalmam sincs, mit feltételeztem. - Alex igyekezett olyan őszintén beszélni, amennyire csak tellett tőle. - Amikor megláttalak, én nem gondolkodtam egy pillanatig sem. Rendes körülmények között nem bocsátkozom feltételezésekbe. Viszont a múltkor megszegtem a saját elveimet. - A lányhoz lépett, és megfogta a kezét. - Éppen akkor tartóztattuk. le Rosalie gyilkosát. Emiatt nagyon izgatott voltam. Tudtam, el fogok mondani neked mindent, mert el is akartam mondani mindent. Elhatároztam, többé nem próbállak meg kirekeszteni életemnek egyetlen részletéből sem. Sejtettem, hogy a gyilkosság puszta említése is mennyire fel fog kavarni téged, de meg akartam osztani veled a legújabb híreket. A fenébe... hiszen azt is tudtam, hogy a temetőben voltál aznap délelőtt. És pocsékul éreztem magam, amiért nem lehettem ott veled.

Bess szíve összeszorult.

-       Azt hittem, ez az én titkom...

-       Dehogy! - vágta rá türelmetlenül Alex. Szerette volna végre abbahagyni a magyarázkodást, és magához ölelni a lányt. - Te mindenütt jegyzetlapokat hagysz magad után. Az egyik nap a kezembe akadt az a fecni, amelyiken feljegyezted a temető címét, meg hogy virágokat akarsz rendelni. Ha a nyomozás nem halad olyan meglepően gyorsan, megpróbáltam volna időt szakítani rá, hogy elmenjek veled.

Bess ebben nem kételkedett.

-       Nekem is többet számít, hogy elkaptad Rosalie gyilkosát, mint ha ott álltál volna velem a sírja szélén.

-       Akkor is... melletted lett volna a helyem - erősködött Alex. - Amikor eljöttem hozzád aznap este, én... Érezte, nem ez a legalkalmasabb időpont a jegygyűrű említésére. Szóval egyáltalán nem úgy viselkedtem, ahogy kellett volna. Annyiszor kérek tőled ezért bocsánatot, ahányszor csak akarod.

-       Jól van, rendben. - A lány megszorongatta Alex kezét, remélve, hogy a férfi ezután elengedi, de nem így történt. - Charlie azért...

-       Nincs szükségem rá, hogy elmondd. - A nyomozó megcirógatta a lány arcát. - Nem kell magyarázkodnod előttem. És nem kell megváltoznod a kedvemért.

Bess szíve még jobban összeszorult, és félt azt hinni, hogy ez jót jelent.

-       Azért szívesebben tisztáznám a dolgot. Charlie csak azért ugrott át, mert Gabriella, a felesége terhes lett. Kellett neki hirtelen valaki, akivel megoszthatta a hírt. Mellesleg pedig megkért, hogy én legyek a gyerek keresztanyja, noha a kicsire még hét és fél hónapot kell várni.

Alex közelebb hajolt a lányhoz, és egészen halkan válaszolt:

-       Megértem, hogy elküldtél engem. De most kérlek, adj még egy lehetőséget! És bebizonyítom neked, helyesen döntesz, ha visszafogadsz magadhoz! - A férfi Bess haját simogatta. - Bocsáss meg, kérlek!

-       Nem szükséges többször bocsánatot kérned. - Bess belátta, hogy képtelen lenne nem viszonozni Alex szerelmét. Egy kicsit hátrébb húzódott, és erőtlenül elmosolyodott. - Nem fogadhatlak vissza, mert igazából nem is tagadtalak ki.

A férfi megkönnyebbülten felsóhajtott, majd a tévé előtti díványhoz vezette Besst, és leültek.

-       Engedd meg, hogy én is előadjam a saját magyarázatomat! Számomra egy nő sem jelentett korábban annyit, mint te. Remélem, hogy velem maradsz mindörökre. Közben viszont nagyon félek, hogy egyszer majd elhagysz engem. A múltkor a második lehetőséget tartottam valószínűbbnek, és a rettegés elvette az eszemet.

-       Tökéletesen megértem, hogy féltél - felelte Bess.

-       Azt hiszem, még nem értheted tökéletesen. - Alex vetett egy pillantást az asztalon heverő virágok felé. Egész idő alatt érezte az illatukat. - Örülök, hogy megtartottad őket!

-       Megpróbáltam kidobni - mosolyodott el Bess. - De nem vitt rá a lélek, mert olyan szépek!

-       Azon a csokron kívül mást is hoztam neked tegnap. - Alex a zsebébe nyúlt, és apró dobozt húzott aló. A lány keze elernyedt meglepetésében. Az ajka enyhén megremegett. - Remélem, nem találod majd túl hivalkodónak. - Bess továbbra sem jutott szóhoz. - Jaj, csak tréfálok!

-       Megengeded, hogy megnézzem? - nyögte ki végül a lány.

Alex válaszképpen maga nyitotta fel a doboz fedelét. Egy pár ragyogó arany jegygyűrűt látott a belsejében, négy-négy csodálatos drágakővel ékesítve. Ahogy megcsillantak a fényben, a szivárvány minden színében ragyogtak fel.

-          Tudom, hogy ez nem éppen egy szokványos darab - magyarázkodott, látva, hogy Bess egyelőre csendben marad. - De téged éppolyan különlegesnek tartalak, mint amilyen ez a gyűrű... A fenébe is, minek dumálok itt annyit, olyasmit akartam venni neked, amit más nem venne soha!

-          Hát sikerült! - felelte Bess levegő után kapkodva. - Tényleg sikerült!

-          Ha nem tetszik, nézhetünk egy másikat.

A lány félt, hogy mindjárt sírva fakad, és ez most nem tett volna jót egyikük megtépázott idegeinek sem.

- Gyönyörű! Nagyon-nagyon szép! - Nagy nehezen elkapta a gyűrűről a pillantását. - És ez már akkor nálad volt? Oda akartad adni nekem, amikor beléptél a lakásba, és itt találtál Charile-val? - Hosszú idő óta először nevetett felszabadultan. - Ezek után meglep, hogy nem lőttél le minket ott helyben!

- Tehát megbocsátasz nekem?

Bess már réges-rég megbocsátott neki, de mert Alex nagyon ideges lehetett, rábólintott.

-          Bárki, akinek ilyen jó az ízlése, megérdemel még egy esélyt.

-       Pokolian nehezen sikerült összeszednem magam, hogy bemenjek az ékszerüzletbe. Szívesebben néztem volna szembe egy drogárussal, géppisztollyal a kezében, mint a saját érzéseimmel. Amikor megvettem a jegygyűrűt, arra gondoltam, minden rendelkezésemre álló esz-közzel kényszerítelek majd, hogy fogadd el, azután tető alá hozom az esküvőt is mihamarabb, nehogy visszatáncolhass. Persze hülyén álltam hozzá a dologhoz. - Alex becsukta az ékszeres dobozt. - Hiányzott belőlem a bizalom. Sajnálom.

-       Én... - Bess mélyen felsóhajtott. - Nem bánom.

-       Dehogyis nem bánod! - folytatta Alex. - Méltatlan körülményeket teremtettem, holott leánykérésre készültem. Szerintem ismételjük meg akkor az egészet, ha már mind a ketten valóban felkészültünk rá. Rendesen meg fogom kérni a kezed.

Bess arcán csalódottság látszott.

-       Mikor felkészültünk?

-       Nem akarlak belekényszeríteni, Bess. Most egy picit elesettnek érezheted magad. Hagyok neked időt, hogy gondolkodj.

- Időt? - visszhangozta a lány. Kétségbeesésében sikoltani szeretett volna.

-     így tisztességes, nem? - Alex hallgatott néhány pillanatig. - Jó... akkor én fel is készültem.

Bess döbbenten nézte, hogy a férfi máris a földre térdel előtte.

-       Mit csinálsz?

-       Rendesen megkérem a kezed. - Alex már-már belefogott előre gondosan megírt kis beszédébe, amikor Bessből ellenállhatatlan erővel kitört a nevetés. A férfi kissé sértődötten pillantott fel. - Nem is akarod, hogy megkérjelek?

-       Semmit sem akarok jobban! De szeretném, ha közben itt lennél mellettem. - Megfogta..a férfi kezét, és segített neki 1'elhúzódzkodnl. Újra egymás mellett ültek a díványon.

-       Én is kérhetek valamit? - pillantott Alex oldalról a lányra.

-       Halljuk!

-       Szeretném, ha kimondanád! - A férfi az arcához húzta Bess kezét. - Tudod, mire gondolok.

-       Szeretlek! - A lány érezte, Alex most már komolyan veszi a szavait. - És mindörökké szeretni foglak!

A férfi megcsókolta Bess kezét. Elővette a gyűrűt a dobozból, és gyengéden a lány ujjára húzta. A drágakövek csodálatosan ragyogtak a fényben. Azután megfogták egymás kezét, Alex pedig, nekiveselkedett, hogy ujrakezdje a beszédet, amivel készült.

-       Azt kívánom, hogy mostantól te legyél a családom! - Helytelenítőleg rázta meg a fejét, amikor Bess jelezte, hogy közbe akar szólni. Ám nehezen kezdte újra, amit félbehagyott. Hebegett-habogott. - Várj már egy kicsit! - intette türelemre folyton izgő-mozgó kedvesét.

-       Nem! - A lány megmakacsolta magát, és a nyomozó ajkára tette a kezét. - Ez így volt tökéletes. Ezen nincs mit javítani.

-       Akkor legalább mondj igent!

-       Igen! - És Bess boldogan vetette magát Alex karjaiba. - Ó Igen!